TRAKTHUGGNING ELLER BLÄDNING. 321 
100-årig omloppstid för sin skog, och om han nu följer blädarens exempel 
samt hvart 10:e år återkommer med en vårdande huggning 1 beståndet, 
hvarigenom beständet från dess 30:e år till dess roo:e skulle underkastas 
inalles 7 st. genomhuggningar, så frågas: hur bär sig den rationella trakt- 
huggaren åt, när han efter den 3:e eller 4:e genomhuggningen i beståndet 
finner glesa ställen, ja, till och med små luckor här och hvar i beståndet, 
ofta flankerade af en eller annan svampskadad gran eller tall? 
4. Då erfarenheten säger, att det är absolut omöjligt att efter upprepade 
genomhuggningar i ett bestånd kunna bibehålla full slutenhet öfverallt och 
således def i förra punkten omnämnda fallet förr eller senare måste inträffa, 
och då svaret på förra punktens fråga väl måste antingen lyda, att de glesa 
ställena och småluckorna skola negligeras, d. v. s. lämnas åt sitt öde, äfven 
om återväxt, som troligt är, uppkommer därstädes, eller också lyda, att de 
glesa ställena eller småluckorna skola ansas med hänsyn till återväxtens upp- 
komst och trefnad, så frågas i förra fallet: Kan det kallas rationellt att 
sålunda lämna dylika glesa ställen eller smärre luckor med kanske skadade 
träd i kanterna åt sitt öde blott af inbiten lust att i framtiden få stoltsera 
med ett öppet trakthygge? I senare fallet frågas: År det den rationella 
trakthuggarens mening att endast ex gång ansa luckorna i fråga för åter- 
växtens trefnad, eller ämnar den rationella trakthuggaren utvidga luckorna i 
fråga, eller trakthugger han hellre hela beståndet för dessa små luckors skull, 
då plantorna om 10 år ropa efter mera luft och ljus? 
5. Om luckorna med däri uppspirande återväxt hvarken skola läm- 
nas åt sitt öde, ej heller beståndet omedelbart trakthuggas för deras skull, 
utan luckorna tvärtom skola ansas och utvidgas, så frågas: Hvad är då skill- 
naden på en rationell trakthuggare och en blädare? 
6. Om däremot kritikern-författarens utsago å sid. 212, att det är först 
vid slutafverkningen, som trakthuggarens och blädarens vägar i princip skiljas, 
icke är sann, som nog möjligt är, utan att deras vägar skiljas långt förut, 
d. v. s. att trakthuggaren endast gör 3 å 4 st. vårdande genomhuggningar i 
beståndet, d. v. s. efter beståndets 60:e år lämnar det fortfarande liksom 
hittills att sköta sig själft under 40 års tid eller mera, så frågas: Kan detta 
kallas intensiv skötsel, dit vi alla sträfva, och dessutom, månne icke träden 
öfver 60 års ålder äro i behof af undan för undan ökadt utrymme, liksom 
de 30—60-åriga träden? 
7. Då som bekant ett flertal. af våra allmänna skogar före trakthygges- 
brukets införande på 1860- och 1870-talet voro underkastade en oregelbunden 
huggning, som haft till följd att ofta deras halfva areal eller mera nu är 
beväxt med olikåldrig skog från 40—50 till 100 års ålder och däröfver, så 
frågas: Är det den rationella trakthuggarens mening att vilja fortsätta med 
trakthuggningen på dylika skogar, eller vill han kanske på dessa tillgripa en 
ordnad blädning? 
8. Om kritikern-författaren år 1893 fått hand om Alkvetterns skogar 
och år 1897 om Högsjö skogar, så frågas: Skulle kritikern-författaren där- 
städes, såsom dittills varit fallet, fortsatt med trakthyggesbruket som skogs- 
brukssätt? 
9. Om förra punkten besvaras jakande, så frågas med hänsyn därtill, 
att man genom upphörande af trakthyggesbruket å Alkvettern och Högsjö under 
de gångna resp. 17 och 13 åren räddat resp. 1,200 och 300 hektar vackra 
