322 UNO WALLMO. 
bestånd från ödeläggelse, hvilka bestånd nu innehålla massor af timmerträd 
och timmerämnen i hög växtkraft och i full slutenhet, om en och annan liten 
föryngringslucka undantages. Skulle kritikern-författaren hädanefter kunna 
sofva lugnt en enda natt, om han visste med sig att genom hans för- 
vållande dessa vackra bestånd om resp. 1,200 och 300 hektar nu voro 
jämnade med marken, och i stället därstädes funnes dels stora sträckor kal- 
mark dels ett mer eller mindre slutet plantbestånd af 1—12 års ålder, som 
det kostat mycken svett och möda och pengar att uppdraga? 
10. Om punkt 8 återigen besvaras nekande och kritikern-författaren 
således, tillsvidare åtminstone, inställt trakthyggesbruket samt rationellt vårdat 
bestånden i fråga såsom skett under tid, då »trakthuggaren och blädaren 
trampat samma väg», men nu efter beståndens genomhuggande är vwid 
skiljovägen, slutafverkningen, och måste bestämma sig, d. v. s. tillgripa an- 
tingen trakthyggesbruket eller blädningsbruket, så frågas: Tror kritikern-för- 
fattaren, att någon skogsman, rädd om sitt anseende, nu skulle våga återtaga 
trakthyggesbruket å ifrågavarande båda skogar och således jämna de vackra 
bestånden med jorden för nöjet att få »trakthygge med tallfröträd»? 
11. Om någon sådan fackman verkligen skulle finnas, så frågas: Tror 
kritikern-författaren, att de båda skogarnas nuvarande ägare, som utan att 
vara hvad man direkt kallar fackmän dock ha ögon att se med och hjärna 
att tänka med i skogliga frågor, skulle tillåta »fackmannen» 1 fråga att öde- 
lägga omskrifna bestånden, d. v. s. döda de bästa mjölkkorna i besättningen? 
r2. Har till slut den moderna rationella trakthuggaren uppgjort något 
program eller plan för behandlingen af bestånd i olika åldersgrader och för 
bestämmande af omloppstiden, och i så fall, kan man få del af detta pro- 
gram eller denna plan? 
Nederst å sid. 211 säger kritikern-författaren, att »blädarna för sitt skogs- 
brukssätt begära att få ha ett slags monopol på de mer eller mindre sfarka 
gallringarna i medelålders bestånd». Nej det begära vi sannerligen icke, och 
detta så mycket mindre som vi gärna öfverlämna de mer eller mindre starka 
gallringarna till trakthuggarna samt behålla de svaga gallringarna för Oss, ty 
»när man tar vackert, så får man ta' flera gånger», och det är det vi göra, 
men vi vilja, att yxan skall föras på rät sätt, hvilket tyvärr hittills icke alltid 
varit fallet. Jag har redan på sid. 315 i häftet 8—9 för 1907 fått infördt 
ett schema för trädens behof af ökadt utrymme med tilltagande groflek och 
ålder. Här finnas till synes inga stora hopp, förorsakade af starka hugg- 
ningar i bestånden, utan trädets behof af undan för undan ökadt utrymme är 
sansadt och normalt tillgodosedt. Saken är af den vikt, att jag för läsarens 
goda minne än en gång vill låta schemat i fråga komma inför läsarens ögon. 
Det lyder så här, med approximativa siffror naturligen: 
Trädets diameter vid brösthöjd Ståndyta i kvadratmeter 
8 cm. I 
IO » 2 
1 ERS 3 
14 >?» 4 
16 » 5 
18 > 6 
20 4 
