324 UNO WALLMO. 
härdande behandling som vid Alkvettern och Högsjö, men där dylik härd- 
ning icke lämnat lika goda resultat beträffande härdighet mot stormar och, 
om granbarkborren samtidigt efterhålles, äfven beträffande härdighet mot torka? 
Och hur är det möjligt, att »erfarenheten kan går i helt annan riktning», d. v. s. 
att ett härdande af bestånden genom att förskaffa träden därstädes undan för 
undan bättre utrymme, så att rötterna kunna utväxa ocn likaså kronorna och 
större lifskraft tillföras desamma, skulle medföra större ömtålighet för stormar 
och torka? Och tillåtes det att få bese skogarna i fråga? Eller kanske de 
äro kullblåsta? 
På sista raden af nyssnämnda sida fortsätter förf.: »Å mera sandblandad, 
stenfri jordmån liksom å sidländta marker torde man dock ej ostraffadt kunna 
upptaga blädningsluckor 1 äldre mot stormar ej härdad granskog.» Tillåt 
mig fråga: Hvar eller när har förf. sett mig vilja upptaga blädningsluckor eller 
hört mig säga att sådana kunna upptagas 1 äldre mot stormar ej härdad gran- 
skog, vare sig på stenbunden eller, ännu mindre, på sidländ mark? Författarens 
studieberättelse gäller dock af mig tillämpad afverkningsmetod, och författaren 
får tillgifva, att jag säger min tanke om berättelsen i fråga. Den synes mig 
hvila på väl ytliga studier af den sak som skulle studeras. Frågan är dock 
för allvarlig att allt tör lättvindigt behandlas, ty det gäller millioner och åter 
millioner för detta landet. Om förf., som ville kritisera den af mig tillämpade af- 
verkningsmetoden, hade gjort sig mödan att genomläsa »Rationell skogsafverk- 
ning», så skulle han på sid. 37 funnit följande af mig gjorda uttalande:» Skall 
man med fördel bläda i sådana (äldre, likåldriga, rena) granbestånd, där 
stammarna äro gängliga och kronorna högt sittande, gäller att uttaga ytterst 
liten virkeskvantitet för hvarje gång, så att beståndets slutenhet bibehålles 
efter 2:a och till och med efter 3:e blädningshuggningen i detsamma», d. v. s. 
att föryngringsluckor böra upptagas först sedan ett par tre härdande hugg- 
ningar ägt rum i beståndet. Då förf. låter oss veta, att man ej ostraffadt 
får upptaga blädningsluckor i äldre mot stormar ej härdad granskog, som står 
på stenfri eller sidländt mark, så får läsaren den uppfattningen, att man ostraf- 
fadt kan göra detta på frisk, stenbunden mark. Ånej, det kan man ej. Men 
författarens uppfattning i här omskrifna ting gör att han till och med såsom 
förut påpekats, kan vilja ifrågasätta som fördel att på en gång öppna ett 
hygge på 1 1/, hektar i ett ohärdadt granbestånd, som i öfrigt skulle blädas, 
och där genom barkborrens föregående angrepp småluckor funnos, som be- 
höfde ansas, och där innanrutten gran förefanns, som måste bortplockas. Att 
utföra allt detta 1 ett gammalt, ohärdadt granbestånd går ej ostraffadt för sig, 
marken må vara så frisk och stenbunden som helst. Och när författaren- 
kritikern en gång i tiden fått upplefva en hård storms verkningar på ohär- 
dade bestånd; så ger han mig nog rätt. För resten är det egendomligt att 
se, hur författaren-kritikern ej med ett enda ord vidrör, hur skogarna vid 
Alkvettern och Högsjö genom förberedande huggningar blifvit härdade före 
den luckvisa föryngringen. Detta har dock varit ett af de viktigaste momen- 
ten i hittills utförda arbetet för beståndens omformande till idealhögskogen. 
Såsom studieberättelsen nu är affattad måste hvarje läsare tro, att föryngrings- 
luckor öppnas i alldeles ohärdade bestånd, men intet är oriktigare än en 
sådan föreställning. 
På sid. 216 gör förf. ändå mera häpnadsväckande uttalanden. Han 
säger nämligen att man vid Borggrevska blädningsgallringen systematiskt af- 
