320 UNO” WALLMO. 
mycket mindre anledning att afslipa något på mina i sagda bok framlagda 
åsikter beträffande vare sig blädningens fördelar eller trakthuggningens olägen- 
heter. Och den norm för skogarnas skötsel, som jag i sagda bok publicerade, 
vidhåller jag kraftigare än någonsin, påverkad af 13 års ytterligare erfaren- 
het i saken. 
På sidan 212 säger förf. »att frågan, huruvida blädning eller trakthugg- 
ning lämnar största afkastningen, ännu väntar på sin lösning». Och på föreg. 
sida 211 hänvisar förf. till ett mitt uttalande i min bok »Rationell skogsaf- 
verkning», att blädningen i vårt land skulle komma att lämna minst dubbelt 
så stor afverkning som trakthuggningen, samt tillägger, att »det nu borde vara 
en enkel sak att åtminstone visa, att blädningen afkastar mer än trakthugg- 
ningem». Mitt år 1897 gjorda ofvannämnda uttalande var fullt berättigadt, 
om man tar hänsyn till den dåvarande teorien för trakthuggningen, men förf. gör 
icke detta utan ordar om hvad man med nu7da uppfattning anser sig kunna skörda 
vid rationell trakthuggning. Jag visste icke år 1897, atttrakthuggaren skulle 
acceptera blädarens teori beträffande rationella förafverkningar i bestånden, 
hvarigenom afsevärda virkesmassor kunde vinnas, och jag kunde år 1897 så 
mycket mindre ana eller tro detta, som jag därförut och äfven flera år efter 
1897 af dåtidens trakthuggare fick uppbära mycken smälek för just de »tids- 
enliga gallringsprinciper», som af mig då tillämpades och allt fortfarande till- 
lämpas, men som författaren-kritikern påstår sx ingå 1 den rationella trakt- 
huggningen. Det tycks således ha händt åtskilligt mellan 1897 och 1910, 
hvilket författaren-kritikern dock ej vill observera, då han envisas att applicera 
mitt resonemang år 1897 på är 1910 och på så sätt söker advocera bort san- 
ningen af mitt år 1897 gjorda påstående, att blädningen skulle lämna dubbelt 
större afkastning än trakthuggningen. 
Afven om trakthuggaren kommer att tillämpa samma principer som blä- 
daren ända till slutafverkningen, d. v. s. att förafverkningarna eller förhugg- 
ningarna i bestånden göras på lika sätt, så kommer ändå alltid blädningen 
att lämna betydligt större virkesafkastning än trakthuggningen. Redan föraf- 
verkningarna komma att lämna större utbyte i blädningsskogen än i trakt- 
hyggesskogen, ty man kan aldrig utan orimliga kostnader uppdraga så täta 
bestånd i den senare skogen som i den förra. Vid den sedermera skeende 
föryngringshuggningen blir marken väsentligt bättre utnyttjad i blädningssko- 
gen än i trakthyggesskogen. Detta har erfarenheten redan sagt, och ju mera 
man närmar sig den ideella typen för blädningsskogen, desto längre lämnar 
blädningsskogen trakthyggesskogen efter sig på virkesafkastningens väg. Det 
är det genom, luckans upptagande och successiva utvidgande inströmmande 
ljuset, som alstrar ökad produktion å luckans kantträd och å grannarna 
innanför. Genom att borttaga exempelvis ett tiotal träd och på så sätt skapa 
en lucka kan man öka tillväxten afsevärdt hos många tiotal träd i luc- 
kans kanter och därinnanför, hvilka träd, sedan de utväxt till åstundad grof- 
lek, i sin tur få lämna plats för att insläppa ljuset till nya tiotal och så un- 
dan för undan. Och ett eller annat tiotal år efter luckans upptagande börja 
plantorna i luckans midt maximalt växa i höjden, samtidigt som luckan fort- 
farande tjänar att insläppa luft och ljus till den omkring luckan stående högskogen. 
Något liknande i produktionsväg kan aldrig åstadkommas i trakthyggesskogen. 
I trakthyggesskogen är det endast under ett par decennier, under bestån- 
dets 50o—70:e år, som marken sättes i tillfälle att alstra det högsta möjliga 
