338 LITTERATUR. 
landena, tämligen okända landet. Professor M., som gjort sig känd för sina 
under en mångårig vistelse i Skandinavien vunna ingående kunskaper om 
Sverige och svenska skogsförhållanden, häfdar, som nedan synes, detta sitt rykte: 
Efter ett inledande omnämnande af landets areal och utsträckning, dess 
historiska och nuvarande administrativa indelning, befolkning och närings- 
grenar, kommer han så småningom in på skogshushållningen och redogör för 
Sveriges stora betingelser i såväl geografiskt och geologiskt som klimatiskt 
hänseende för att kunna stå som ett bland de främsta skogsproducerande län- 
derna — detta trots att skogarna sedan lång tid tillbaka hänsynslöst exploa- 
terats, utan att motsvarande kulturer och andra skogsvårdsåtgärder vidtagits. 
Flottningen omnämnes rätt grundligt, hvarpå redogöres för skogarnas för- 
delning inom de olika landsdelarna, de förnämsta exporthamnarna, skogens 
fördelning mellan staten, bolagen, kommunerna och enskilda, samt de olika 
synpunkter, som vid skogarnas skötsel och tillgodogörande hos de olika ägarna for- 
dom gjort sig gällande. Besparingsskogarnas stora betydelse framhålles särskildt. 
Af aktuellt intresse äro författarens uttalanden i frågan »öfverafverkning 
eller icke öfverafverkning», äfvensom hans åsikt om hvad våra skogar med 
en intensivare skötsel och vård borde kunna producera. Därom heter det: 
»Hvad nu tillgodogörandet beträffar, så komma — alltefter skogens kom- 
munikations- och afsättningsförhållanden — alla dess grader till synes, från 
den "ensidiga och planlösa utblädningen af de grofva timmertallarna till 
kalhyggen med tillgodogörande af allt, äfven det klenaste virket. Därvid tar 
man, alltefter ägarnas förstånd och goda vilja, mer eller mindre hänsyn till 
skogsskötseln, hvarvid anmärkas bör, att redan ett ringa mått af hänsyn till 
skogsvårdens fordringar i öfverraskande hög grad plägar löna sig i de flesta 
af Sveriges skogar. Det finns revir, särskildt i mellersta och södra Sverige, 
som redan behandlas fullkomligt efter mellaneuropeiskt mönster af intensiv 
skogsskötsel, och å andra sidan finnas i norr väldiga skogsvidder, som först 
nu börjat exploateras, och i hvilka man alltså icke kan tala om skogsskötsel 
efter vår uppfattning. De första ingreppen i urskogarna, undantagandes möj- 
ligen kolningsskogarna, hafva alltid varit blädningshuggningar, närmast väl för 
att tillgodogöra sig det kraftigaste och värdefullaste materialet i form af tall- 
timmer till försågning. Därefter följde blädningsafverkningar, vid hvilka ford- 
ringarna på virkets groflek och godhet sänktes mer och mer, särskildt sedan 
skogarna genom flodernas och bäckarnas flottbargörande i ökad grad blefvo 
tillgängliga. Endast sågverkens fordringar angåfvo nu närmast sättet för af- 
verkningen. Hänsyn till skogsskötseln har i regel tagits först under exploa- 
teringens senare stadier, om det då öfverhufvud varit möjligt. Detta har först 
blifvit allmänt, sedan granen i trämasseindustrien funnit en kraftig konsument, 
och sedan rationella kolningsmetoder samt billigare flottningsförhållanden 
öppnat möjligheter för tillgodogörande äfven af smärre virke. Det senare finner 
användning vid en mycket betydande skogs- och ugnskolning — Sveriges mas- 
ugnar sluka ännu i dag oerhörda mängder träkol — vid en starkt utvecklad 
propsexport, äfvensom i cellulosaindustrien. Man kan öfverallt i Sverige se, 
huru afsättningsmöjligheterna för det smärre virket utstakat gränsen och ännu 
i dag är bestämmande icke allenast för skogssköflingen utan äfven för skogs- 
vården. 
I stora delar af södra och mellersta Sverige hafva skogarna redan genom- 
gått alla skogsskötselns stadier. Den i början rika afkastningen har sjunkit 
