LITTERATUR. 339 
och, utan att skogarna åter tillförts kapital för vård och kultur, hafva de än 
vidare gått tillbaka i produktionskraft. Så har man rent af från den ytterst 
extensiva formen af gallring i urskogen så småningom kommit till den inten- 
siva form af skogshushållning, som vi i några af de först besökta skogarna på- 
träffa. Ju längre norrut vi framtränga, desto extensivare blir hushållningen 
och består mer och mer i ett blott och bart skördande af de af naturen utan 
människans åtgörande skapade urskogarna. Exkursionen erbjuder tillfälle att 
lära känna de olika riktningarna. 
Graden af skogarnas utnyttjande har sedan den tiden varit lika olika som 
sättet för tillgodogörandet. Ju bättre tillgängliga skogarna blefvo, och ju när- 
mare de rycktes mot förbrukningsorten, desto förr inträdde den tidpunkt, då 
man måste tala om öfverafverkning. I allmänhet äro södra och mellersta 
Sveriges skogar öfverafverkade, om också i olika hög grad. Däremot om- 
fattar Norrland, som ju innehåller mer än hälften af Sveriges hela skogsareal, 
stora skogsvidder, i hvilka ännu icke på långt när den tillåtliga graden för 
afverkning är uppnådd. I det stora hela kan man säga, att skogarna från 
söder och från kusten räknadt icke endast forttarande äro utsatta för faran 
af öfverafverkning, utan äfven hafva uthärdat en sådan i mer eller mindre hög 
grad. Sveriges beröfvande af skog har fortskridit från söder mot norr, och trä- 
varuindustrien har mer och mer ryckt norrut, då skogarnas rikedom i söder aftog. 
Härtill bör man taga i betraktande, att sedan omkring 10 år rörelsen till 
skydd för skogarna och för en rationellare afverkning gjort stora framsteg. 
Den har funnit ett tydligt uttryck å ena sidan i införandet af en ny och 
verksam skogsvårdslagstiftning, hvilken äfven genom påläggande af exporttullar 
anskaffat betydliga medel till kulturer och skogsförbättringar, å andra sidan i 
bildandet af en med utmärkt framgång verkande skogsvårdsförening, hvilken 
gjort frågan om skogens bevarande till en nationell sådan. 
Då dessa sträfvanden i första rummet just afse de redan öfverafverkade 
eller mycket hårdt afverkade skogsområdena i södra och mellersta Sverige 
äfvensom kustområdena, och dessa till följd af sitt läge omfatta den frukt- 
baraste skogsmarken, som delvis står långt öfver den genomsnittliga afkast- 
ningsförmågan för landet i dess helhet, så kan man äfven för framtiden vänta, 
att afkastningen på det hela taget ej skall sjunka, t. o. m. om industrien vid sitt 
framträngande ännu längre mot norr skulle gifva anledning till en tillfällig 
öfverafverkning af Norrlands gamla naturliga skogsförråd. Att denna öfver- 
afverkning icke mer kan blifva af så svår art som flerstädes förut, därom dra- 
ger dessutom 1903 års skogslag försorg, hvilken för hvarje län anskaffat en 
kontrollerande myndighet för den enskilda skogshushållningen och hotar hvar 
och en med straff, som så afverkar sin skog, att återväxten äfventyras.» 
»At nyssnämnda siffror framgår vidare, att den årliga afverkningen per 
har skogsmark i medeltal för hela landet icke är större än 1,6 kbm. Detta 
skulle med blott någorlunda omsorgsfull hushållning dock uthålligt kunna pro- 
duceras, t. o. m. om man med hänsyn till de nordligaste länens ogynnsamma 
klimatiska förhållanden mycket lågt uppskattar dessas produktionsförmåga. Större 
delen af Sveriges skogar ligger inom områden, hvilkas årliga medeltillväxt kan 
uppskattas till minst 2,,;—3 kbm.» 
= ERIK GEETE. 
! Mölnbacka— Trysil, Storfors m. fl. skogar. 
