348 K. LAGERMAN. 
skötta skogar i enskild ägo finnas visserligen, men de utgöra sparsamt 
förekommande undantag. 
Det allmänna omdömet blifver däremot följande: 
På grund af öfverafverkning är skogskapitalet ständigt nedgående, 
och till följd af olämpliga afverkningsmetoder är skogsbeståndet i all- 
mänhet utglesnadt och söndertrasadt, så att skogsmarken ej lämnar mer 
än hälften eller tredjedelen af den virkesmassa, som kunde framalstras. 
I allmänhet ställer man för små fordringar på skogens täthet. Skogs- 
hemman inköpas ofta endast för skogens skull samt säljas ånyo, sedan 
å dem nästan all användbar skog blifvit afverkad. Äfven i god växt- 
kraft varande ungskogar blifva ej sällan nedmejade. Vidsträckta skogs 
marker, som äro olämpliga till betesmark, underkastas gallringar och 
uppkvistningar för att frambringa ett magert bete, där i stället en ratio- 
nell skogsvård skulle gifva en afkastning, som vore mångdubbelt mer 
värd än betesafkastningen. Inom flera län finnas vidsträckta skoglösa 
ljungmarker, som knappast lämna någon afkastning alls. Äfven finnas 
stora kalmarker, som afverkats före år 1905, och hvilka därföre ej ge- 
nom lagens bestämmelser kunna åter göras skogbärande. — Så långt 
sammanfattningen af skogsvårdsstyrelsernas redogörelser. 
Med hänsyn till skogsvårdens ekonomiska betydelse för vårt land 
må här endast erinras om, att under hvart och ett af åren 1903—1907 
har från Sverige utförts oarbetade trävaror i medeltal för nära 137 
millioner kronor samt arbetade trävaror för omkring 85 millioner. Till- 
sammans blir detta 222 millioner, hvilket är nära hälften af landets hela 
utförsel, som i medeltal för hvart och ett af nämnda år uppgått till om- 
kring 467 millioner kronor. Med tanke på dessa förhållanden måste 
man erkänna sanningen af, att Sveriges ekonomiska framtid i väsentlig 
grad är bunden vid dess skogar. 
Hvad skola vi då göra för att med säkerhet betrygga skogsvården? 
Redan 1896 års skogskommitté har lämnat ett svar på denna fråga 
genom att förorda, att staten skulle inköpa skogsmark i så stor utsträck- 
ning, som vore förenligt med försiktig statshushållning, ty å statsskogar, 
som stå under ständig kontroll, vore det möjligt att bevara skogskapi- 
talet. Under åren 1875—1908 har också för statens räkning inköpts 
skogsmark med en sammanlagd ytvidd af öfver 330,000 hektar. 
Men är det tillräckligt, att endast staten köper skogsmark? Böra 
icke äfven kommunerna följa statens exempel och blifva skogsägaretr 
För statens skogsförvaltning kan det icke vara lämpligt att äga mindre 
skogsområden, spridda öfver flertalet af landets kommuner, men däre- 
mot skulle en väl skött skogsallmänning i kommunens ägo dels utgöra 
en säkerhet för fyllandet af kommunens eget framtida virkesbehof, dels 
