BÖRA LANDSKOMMUNERNA I SKOGSBYGDEN SKAFFA SIG SKOGSALLMÄNNINGAR? 353 
relse, särskildt i de trakter där skogsbruket i jämförelse med landtbru- 
ket intar en framstående plats. 
Vidare bör man erinra sig, att exemplets makt är stor, icke endast 
hos den enskilde, utan äfven med hänsyn till kommunerna. När någon 
kommun å kommunalstämma fattat ett för denna fråga gynnsamt beslut, 
bör man därför ej försumma att genom tidningarna göra det bekant för 
andra kommuner. 
Till sist må något sägas om det framställda förslagets fosterländska 
betydelse. 
Vi ha i år erinrats om att det nu är 200 år sedan segern vid 
Hälsingborg åt vårt land bevarade de naturliga gränser, som konung 
Karl X Gustaf skaffat oss. Vi ha sett att våra förfäder ej tvekat att 
uppoffra lif och egendom för att vinna ett stort mål, och ännu i dag 
skörda vi frukterna af denna deras offervillighet. Offervillighet är dock 
en dygd, som fordras icke endast under strid mot yttre fiender. Den 
fordras äfven af oss, då det gäller att försvara skogens naturliga grän- 
ser, och då vi skola fatta beslut, som betrygga landets framtida skogs- 
tillgång. Men medvetandet af pliktuppfyllelse bör för det närvarande 
för oss vara tillräcklig ersättning, och när i framtiden socknens skogs- 
allmänning bekostar barnens undervisning i folkskolan, befriar mannen 
från tryckande skatter och gifver den behöfvande ålderstigne ett hem, 
då skola vi eller våra efterkommande ha ökad anledning att — med 
någon ändring — instämma i skaldens ord och säga: 
Vi älska våra strömmars brus 
och våra skogars sus. 
Vi kunna sträcka ut vår hand 
och visa gladt på skog och strand 
och säga: Se det landet där 
vårt fosterland det är! 
