FÖRSLAGET RÖRANDE REVISION AF JAKTLAGSTIFTNINGEN. 355 
afgift, som för jaktpasset skall utgå, göra ansvarig jämväl den, som till 
den utländske mannen upplåtit jakträtt och att stadgandet af en sådan 
civilrättslig förpliktelse har sin plats i jaktlagen. 
I förslaget till ny jagtstadga däremot äro sammanförda de stadgan- 
den rörande hushållningen med jakten, hvilka tillkommit i allmänt in- 
tresse, såsom om fredningstider och därmed sammanhängande bestäm- 
melser, om handel med vildt och om hund, bestämmelser om allmän- 
farliga eller särskildt förödande jaktsätt och om premier för dödande af 
rofdjur. Därjämte ha supplerande bestämmelser om jaktpass för utländsk 
undersåte här fått sin plats. Hvartdera förslaget afslutas med stadganden 
om åtalsrätt och ansvar. 
Nu gällande jaktstadga innehåller i 2 $ bestämmelser om hvem ut- 
öfvandet af kronans jakträtt tillkommer. Dessa bestämmelser äro närmast 
att hänföra till den art af lagstiftning, som afser kronans domäner, och 
det har därför synts lämpligt att förbehålla dem åt en särskild författ- 
ning, utfärdad i enahanda ordning som stadgandena om grunderna för 
förvaltningen af kronans jordbruksdomäner. I denna författning torde 
också böra inrymmas bestämmelserna om tillgodogörande i vissa fall af 
kronans jakträtt genom dess upplåtande på arrende på sätt inom Riks- 
dagen ifrågasatts. 
I kommittérades förslag inrymmas dessa bestämmelser i » Förslag till 
Kungörelse angående grunderna för tillgodogörande af kronans jakträtt.» 
Slutligen har kommittérades arbete äfven omfattat förslag till för- 
nyad kungörelse angående skydd åt för landtbruket nyttiga fåglar. 
Efter denna allmänna orientering tillåter jag mig öfvergå till en 
kortfattad redogörelse för de särskilda förslagens innehåll. Jag nödgas 
därvid uteslutande hålla mig till de mera viktiga förändringar som vid- 
tagits i nu gällande jaktstadga. 
Börja vi med förslaget till jaktlag möter oss i $ 4 en nyhet, näm- 
ligen beträffande jakträtten å väg. Här föreslås, att den som äger väg 
icke må ha jakträtt därå, med mindre han äger mark därintill, samt 
att den som äger marken å bägge sidor af vägen må ha jakträtt å 
vägen äfven om han ej är ägare till denna. Går vägen i gränsen mel- 
lan skilda ägares mark och ingen af dem äger vägen, har ingen ej 
heller jakträtt å denna. Kommittérade ha genom dessa bestämmelser 
sökt undanrödja ett gammalt tvistefrö, och frånträdandet af den jaktla- 
gens allmänna princip, som tillerkänner markägare rätt till jakt å den 
mark han äger, torde i detta fall anses tillräckligt motiveradt därigenom, 
att vägen i och för sig är obrukbar såsom ensamt jaktområde och ett 
utöfvande af jakträtt å dylik mark i regel måste innebära ett intrång 
i angränsande markinnehafvares jakträtt. 
