350 A. WAHLGREN. 
I $ 6 är nyttjanderättsinnehafvares af mark rätt till jakt något när- 
mare preciserad än i nu gällande jaktstadga. Där nyttjanderätten afser 
allenast att i särskildt afseende tillgodogöra sig fastigheten, såsom att 
där afverka skog, beta kreatur eller verkställa slåtter, eller att taga torf, 
lera, grus, sten m. m. eller att fiska, där följer jakträtten ej med nytt- 
janderätten i öfrigt. Den oklarhet, som under nuvarande förhållanden 
ofta gör sig gällande med hänsyn till jakträtten å marker, upplåtna till 
sistnämnda slag af nyttjande, undanrödjes genom denna $, liksom också 
en hämsko lägges på de missförhållanden som mången gång göra sig 
gällande på grund af jaktstadgans otydlighet i berörda hänseende. 
Den inom jägarkretsar så lifligt omdebatterade rätten att tillvara- 
taga såradt vildt, som faller å annans mark har af kommittén ansetts 
böra formuleras sålunda: 
($ 12.) >Den, som under idkande af loflig jakt sårar villebråd så, att 
det faller å annans jaktområde inom ett hundra meter från gränsen, må 
tillvarataga och behålla villebrådet. Är det älg, hjort eller rådjur, må den 
jagande dock ej från stället bortföra djuret utan i närvaro af två ojäf- 
viga vittnen och vare han dessutom pliktig att sist å andra dagen sedan 
djuret fälldes underrätta jakträttsinnehafvaren eller den, som innehar 
jorden, eller någon af deras folk. Försummar den jagande något häraf 
eller öfverskrider han eljest sin rätt att å annans jaktområde tillvarataga 
villebråd, varde ansedd såsom den, där olofligt jagat å annans jakt- 
område.» 
Helst skulle kommittérade velat alldeles borttaga rätten att tillvara- 
taga såradt vildt, som faller på annans mark, då denna rätt alltför ofta 
lockar till missbruk. Men borttagande af denna rätt skulle säkerligen 
alltför mycket strida emot häfdvunna föreställningar. Förslaget inne- 
håller därför ett medgifvande att å annans område taga det under loflig 
jakt dödade villebrådet, om det faller inom ungefärligt synhåll från jäga- 
rens eget område, eller såsom det i paragrafen angifvits, inom 100 m. 
från gränsen. 
I fråga om mindre villebråd lärer bestridande från markägarens sida 
att upptaga ett sålunda fälldt stycke vildt endast ytterst sällan ifråga- 
komma, och den jagande kan således i flertalet fall å annans mark taga 
det dödsskjutna villebrådet utan att behöfva styrka sin rätt därtill. I de 
få fall då ett bestridande sker, får han afstå från villebrådet, om han 
icke kan visa sin rätt till detsamma, men han kan icke ådömas ansvar, 
utan att det styrkes, att han å annans mark utöfvat oloflig jakt. I fråga 
om större villebråd innehåller förslaget bestämmelsen, att den jagande 
icke må sätta sig i besittning däraf, med mindre två ojäfviga vittnen 
tagit kännedom om de omständigheter, hvarunder jakten ägt rum, hvar 
