3608 A. WAHLGREN. 
Af den nu lämnade öfversikten af kommittérades förslag till revision 
af jaktlagstiftningen torde framgå, att de förändringar, som föreslagits 
hvar för sig äro föga betydande. Det är endast genom deras samverkan, 
som man kan hoppas på gynnsamma verkningar till jaktens bestånd och 
förkofran. Genom att på olika sätt söka minska frestelsen till oloflig 
jakt under förbjuden tid, genom att bereda möjligheter till bättre skydd 
mot jaktvårdens fiender, genom att lägga hinder i vägen för användning 
af vissa förödande jaktsätt samt genom att söka efter de olika djurslagens 
lifsbetingelser bättre afpassa de tillåtna jakttiderna har man trott sig finna 
medel att, så vidt ske kunnat med bibehållande i hufvudsak af nu gäl- 
lande grunder för jaktlagstiftningen, undanrödja hindren för en god 
jaktvård. I en eller annan punkt skulle kommittérade gärna i jaktvår- 
dens intresse velat gå något längre än hvad förslagen ge vid handen, 
men deras ledande grundprincip har varit att icke framlägga förslag, 
hvilka man, med ledning af föregående jaktlagsförslags öde i riksdagen 
eller högsta domstolen, med visshet kunde förutspå en bråddöd. Så 
betydelsefull jakten från flera synpunkter sedd än må vara, kan man dock 
icke fordra att då dess intressen kollidera med andra viktigare närings- 
grenars eller med nutida social åskådning, jakten skall draga det längsta 
strået. Jag vågar därför uttala den förhoppning, att då Skogsvårdsför- 
eningens medlemmar nu gå till kritik af de framlagda förslagen, sist- 
berörda synpunkt ej må lämnas åsido. 
I. Diskussion. 
Doktor Grönberg: Det är åtskilliga punkter, som det skulle vara af in- 
tresse att yttra sig öfver, men för att icke för mycket taga tiden i anspråk 
ber jag att få inskränka mig till en enda fråga. Det är den af inledaren 
berörda frågan angående lös hund, där, såsom nyss påpekades, ett par olika 
intressen komma att stå emot hvarandra, nämligen jaktvårdens intressen å 
ena sidan och stöfvarjaktens å den andra. Inledaren har ju helt kort för- 
klarat, att vid denna intressemotsättning jaktvårdsintresset bör bli det seg- 
rande. Den uppfattningen ligger ju också bakom lagförslaget. Men jag 
undrar, om icke hvad man här satt i fråga kommer att verka som ett ganska 
hårdt slag mot stöfvarjakten, och det är några ord om stöfvarjakten jag här 
ville komma fram med. 
Förslaget öfverensstämmer i mycket med den nuvarande lagen, nämligen 
så till vida, som det stadgas, att hunden skall hembjudas till inlösen, och 
att man skall annonsera om densamma. Men i förslaget är tillagdt följande: 
»Varder hunden ej upptagen, gällde ägaren ändock till jakträttsinnehafvaren 
ett vite af fem kronor, eller, där han förut under samma år till denne ut- 
gifvit sådan afgift eller lösen för hund, som upptagits, tio kronor.» Nu vet 
hvar och en, som idkat stöfvarjakt, hur svårt det är att hålla drefvet inom 
