380 NILS G. RINGSTRAND. 
rande, den, Auru skogsbelåningen bör anordnas. — Redan i början af 
detta föredrag har jag framhållit, att ett villkor för en närings förkofran 
är tillgång till en efter dess egenart afpassad kredit. Undersöka vi nu 
hvad som kan vara det för skogsbruket egenartade, det som skiljer det från 
andra besläktade näringsgrenar, finna vi, att det är den långa tid, som 
förflyter mellan sådd och skörd. Detta betingar i sin ordning för skogs- 
bruket en likaledes lång kredit. — Vidare hafva vi af erfarenheten lärt, 
att skogen knappast kan utsättas för större fara än den, som samman- 
hänger med ägarens ekonomiska trångmål. Aldrig blir detta mera 
tryckande, än då en undfången kredit snarast skall återbetalas. Skogen 
får då släppa till de medel, som erfordras för gäldens täckande, och de 
skador, den då tillfogas, äro ofta svåra att ånyo hela. Detta gifver oss 
i nu föreliggande fall den lärdom, att lån på skog böra vara ouppsäg- 
bara från lånegifvarens sida — så länge naturligen låntagaren fullgör 
sina vid lånets erhållande åtagna skyldigheter. — Slutligen må det fram- 
hållas, att skogsägarens ekonomi lika väl som lånegifvarens säkerhet 
stärkes, om lånet amorteras i den mån, som afverkningar företagas å 
skogen. — Tillsammantagna gifva oss de nu framhållna synpunkterna 
som resultat, att formen för lån mot hypotek af skog bör vara oupp- 
sägbara amorteringslån med tämligen utsträckt återbetalningstid. 
Då, såsom kändt, banklagen icke tillåter de enskilda bankerna att 
utlämna lån för längre tid än ett år i sänder, så framgår det redan 
däraf, att dessa penningeinstitut icke äro de, som särskildt lämpa sig för 
att upptaga skogsbelåningen. Hos oss är det af nuvarande kreditanstal- 
ter endast de af Sveriges allmänna hypoteksbank förlagda hypoteks- 
föreningarna, som kunna utfästa sig till en sådan form af lånegifning, 
som här erfordras. I afseende på billiga räntesatser, som naturligen 
äfven äro såväl för ägarens ekonomi som för skogsbrukets utveckling 
af stor betydelse, kunna de enskilda bankerna af skäl, för hvilka jag 
här icke behöfver redogöra, ej heller upptaga någon täflan med hypoteks- 
föreningarna. 
Såsom förmedlare af obligationslån åt industriella företag, bland 
hvilkas hypotek finnas inteckningar i skogsfastigheter, hafva de enskilda 
bankerna en uppgift, som blir i viss mån besläktad med den rena skogs- 
belåningen. Vid fyllande af denna sin uppgift, liksom ock vid utöfvande 
af sin verksamhet såsom förläggare åt industrier, hvilka äfven drifva 
skogsbruk, bör det också vara de enskilda bankerna angeläget att i till- 
lämpliga delar låta de principer i afseende på skogshushållning och skogs- 
vård, hvilka böra gälla vid den rena skogsbelåningen, komma till uttryck. 
Hafva vi sålunda i vår undersökning kommit därhän, att den rena 
skogsbelåningen hos oss bör omhänderhafvas af de redan existerande 
