382 NILS G. RINGSTRAND. 
ringen, den skogsägare finge ett mindre belåningsvärde på sin skog, 
som genom att hålla afverkningen vid en lägre siffra förbättrade skogen, 
än den, som genom att uttaga den yttersta skärf, hvilken kunde honom 
medgifvas, endast helt långsamt höjde skogens allmänna tillstånd. 
De, som förfäktat denna ståndpunkt, hafva hållit före, att man vid 
värdesättning af skogshypoteket borde utgå från de enskilda beståndens 
sammanlagda värde, erhållet genom beräkning af beståndens slutvärde, 
samtliga slutvärdens diskontering till nutid, samt de kapitaliserade om- 
kostnadernas subtraherande från det sålunda erhållna nuvarande bestånds- 
värdet. Häremot invändes åter, att i de då erforderliga beräkningarna 
komme att ingå faktorer, hvilkas värde berodde af förhållanden i en 
långt aflägsen framtid, hvarför resultatet af beräkningarna ej torde blifva 
tillförlitligt nog. Att vid det förra beräkningssättet hushållningsplanen 
kunde komma att taga för mycken hänsyn till ägarens förhållanden, 
vore intet fel. Detta borde tvärtom en hushållningsplan göra. Dess 
ändamål vore ej endast att på kortaste tid förvandla skogen till en nor- 
malskog; hufvudsaken vore, att planen arbetade i den riktningen. Där- 
emot vore det af vikt, att en skogsägare, för hvilken det kanske vore 
en fråga af vital betydelse, om han under närmaste 20 år finge från 
skogen afverka, hvad denna möjligen kunde lämna, medgåfves detta, 
äfven om därigenom skogens öfverförande till det normala tillståndet 
fördröjdes något tiotal år. 
Det vill synas, som om sanningen i detta fall, som så ofta eljest, 
ej låge uteslutande på ena eller andra sidan. Att helt och hållet bygga 
värderingen på en så föränderlig storhet, som den beräknade afverk- 
ningens nettovärde kan vara, är väl knappast riktigt; och säkerheten 
för ett utlånadt kapital är väl just beroende af hypotekets totala värde, 
hvilket i detta fall främst beror af beståndens sammansättning. — Å 
andra sidan är det ju så, att den årliga inkomsten från skogen säker- 
ställer räntan å gälden. — Praktiskt taget får nog frågan ej så stor be- 
tydelse, eftersom ingen lånegifvare vid belåningen nog gaår till det ytter- 
sta af skogens afskattningsförmåga. Vill man vara försiktig vid bestäm- 
mande af gränsen för den kredit, som kan beviljas, tager man skogs- 
värdet som utgångspunkt, och tager äfven i betraktande den afverkning, 
som under amorteringstiden med säkerhet står till förfogande. 
Har nu på ena eller andra sättet skogens belåningsvärde bestämts, 
och en efter skogens beskaffenhet afpassad hushållningsplan för den- 
samma upprättats, blir nästa fråga, huru efterlefnaden af de i denna 
plan lämnade föreskrifterna böra lämpligast kontrolleras. — Lika litet 
som jag i det föregående gått in på de detaljbestämmelser, som böra 
utfärdas, i händelse en skogsbelåning inrättas, utan endast sökt fram- 
