OM BEHOFVET AF OKADE SKOGSVARDSAFGIFTER. 397 
sig ett arbete utfördt utan verkligt intresse för arbetet från markäga- 
rens sida. 
Om man tager hänsyn till båda dessa faktorer och man utgår från, 
att båda böra tillerkännas samma hänsyn vid pröfningen af denna fråga, 
framstår det resultatet, att ett skogsvårdsarbete borde understödjas med 
hälften af arbetskostnaden. När en markägare deltager i arbetet med 
så stor del som hälften af kostnaderna, är det påtagligt, att arbetet har 
värde äfven i markägarens ögon och att ett utfördt arbete i så fall 
endast i undantagsfall skulle vanvårdas. 
Det är dock gifvet, att en allmängiltig regel för bidragens utgående 
ej kan uppställas, så att t. ex. i Skåne och i södra Sverige samma prin- 
ciper skulle tillämpas som i Västernorrland och Jämtland. Det är äfven 
gifvet, att ju sydligare i Sverige vi komma och ju närmare vi komma 
kustlandet, desto större värde hafva skogsprodukterna, och därigenom 
blir den enskildes ekonomiska fördel af skogsvårdsarbetet större ä dessa 
trakter. Därför skulle å dessa håll mindre bidrag behöfvas än i de 
större skogsbygderna, där skogsvårdsmarken ännu är nära nog obruten. 
I ena eller andra fallet kunna en hel del skäl tala för bidrag i större 
eller mindre grad. Men ett bidrag från skogsvårdskassan af hälften af 
den nedlagda arbetskostnadens storlek skulle jag för min del emellertid 
anse vara ett slags normalbidrag. Det vore därför, såvidt jag förstår, 
önskvärdt, att skogsvårdsstyrelserna voro i tillfälle att, om de så önskade, 
lämna bidrag af denna storlek. 
En sak, som försvarar mindre bidrag i vissa fall, är t. ex. vår skogs- 
lagstiftning. Återväxtlagen påbjuder ju skogsodling, där sådan uppen- 
barligen behöfves. Att lämna dessa af lagen påkallade skogsodlings- 
arbetén helt och hållet utan bidrag, kan emellertid ej vara rätt, huru 
lämpligt sådant förfarande än synes vara ur teoretisk hushållssynpunkt. 
Vi veta, att förordningen om skogsvårdsstyrelser direkt ålägger skogs- 
vårdsstyrelserna att i mån af förmåga understödja skogsvårds- och 
framför allt skogsodlingsarbeten, utan undantag, och när skogsvårds- 
afgifterna inrättades, framhölls detta med skärpa. Efter hvad jag kan 
förstå, ligger i det direkta understödjandet från skogsvårdsstyrelsernas 
sida af de arbeten, som lagen påkallar, det mest vidsynta och mest för- 
tjänstfulla i vår skogslagsstiftning. Dessa understöd äro ju ett alldeles 
ypperligt medel att framtvinga det samarbete mellan skogsägarna och 
skogsvårdsstyrelserna, som lagstiftningen åsyftar, och hvilket samarbete 
är så utomordentligt för att göra skogsvårdstyrelserna och 1903 års 
skogslagstiftning till en verklig skogsvårdsinstitution, helt frigjord från 
den byråkratism, som en formell lagtillämpning eljest så lätt skapar. 
Då skogsägarnas öfvertygelse om det ändamålsenliga uti påkallade skogs- 
