404 DISKUSSION. 
kostnader, som erfordras för skogsvården inom de olika områdena. Då måste 
naturligtvis företagas en gallring, och såsom grund för denna gallring skall 
väl ändå framstå behofvet. Hvar finnes då närmast behofvet? Hvar är det 
mest påträngande? Det är det väl ändå hos den enskilde skogsägaren. Skogs- 
bolagens verksamhet sträcker sig i allmänhet öfver individens och intresset 
för skogsodling är bra mycket större hos ett bolag än hos den enskilde liksom 
äfven fördelen af skogsodling är större för detsamma. Under sådana förhål- 
landen anser jag, att skogsvårdsstyrelserna väl i främsta rummet böra hafva till 
ögonmärke att främjam sokogsodling och skogskultur på hemmansägarnas, 
böndernas, kalmarker, innan de börja att vända sig till skogsbolagen. Såsom 
vi veta, hafva de stora skogsbolagen i Norrland, i synnerhet de rikare och 
mera insiktsfulla bolagen, tagit initiativet till en mycket kraftig skogsodling 
och verksamhet just för skogens bevarande och främjande. Jag vill i detta 
afseende särskildt nämna doktor Frans Kempe. Hans verksamhet på detta 
område öfvergår kanske allt, hvad staten gjort, och jag antar, att hans exem- 
pel kommer att verka därhän, att äfven öfriga bolag komma att bedrifva en 
kraftig skogsodling. Men detta intresse och denna verksamhet kan man icke 
förutsätta hos den enskilde hemmansägaren, och därför tycker jag, att skogs: 
vårdsstyrelsernas verksamhet i främsta rummet måste gå ut på hemmansägar- 
nes understödjande. 
Nu har här berörts en fråga, som är af ofantligt stor betydelse för skogs- 
vårdsstyrelsernas verksamhet, och det är frågan om skogsodling på de kal- 
marker, som uppkommit före år 1905. På de skogsmarker, som uppkommit efter 
nämnda år, hafva ju skogsvårdsstyrelserna laglig rätt att åstadkomma skogsodling. 
Beträffande däremot de kalmarker, som uppkommit före 1905, hafva skogsvårds- 
styrelserna icke någon som helst laglig befogenhet därtill, utan det är helt och 
hållet beroende på den goda viljan. För denna verksamhet för de äldre kalmar- 
kernas uppodlande behöfves nog således något mera än skogsvårdsmedel. Det 
behöfves äfven statens inverkan medelst lagstiftning för att åstadkomma det 
stora mål, som vi önska, vinna och som särskildt i de södra och mellersta 
delarna af landet är af stor betydelse. I Alfsborgs samt i Göteborgs och 
Bohus län finnas hundratusentals hektar gammal skogsmark, som för närvarande 
endast ligga och vänta på skogsodling, och deras uppodling till skog är af 
mycket stor betydelse, just därför att de äro de skogfattigaste delarna i 
vårt land. 
Jag ansluter mig sålunda i detta afseende till hvad herr Wallmo yttrade. 
Länsjägmästaren Arvid Nilsson: Det ser ut, som om jag blifvit missför- 
stådd af häradshöfding Kronlund. Sådana förhållandena nu äro, få ej bolagen 
eller de större skogsägarna bidrag ens tillnärmelsevis i samma grad som de 
mindre skogsägarna, ty på alla håll har fixerats ett maximibidrag, utan hänsyn 
till om skogen är stor eller liten. Jag är fullkomligt öfverens med både herr 
Wallmo och herr Kronlund i det afseendet, att de smärre skogsägarnas intres- 
sen böra först och främst tillgodoses. Men bolagens skogsskötsel är enligt 
min erfarenhet icke så utmärkt, som herr Kronlund funnit den. Visserligen 
finnes det en del bolag, som sköta sina skogar på ett tillfredsställande sätt. 
Men jag undrar i hvilket antal vi kunna räkna de bolag, som hafva fram- 
trädande brister i sin skogsvård. 
Från mitt eget verksamhetsområde känner jag exempel på bolag, som i 
