406 DISKUSSION. 
att han ansåg, att om det blott funnes tillräckligt stora resurser, bolagen äfven 
borde få sin del däraf. 
Däremot har jag svårt att gilla herr Wallmos yttrande, att ett bolag a 
priori icke skulle hafva någon som helst rätt att få sådana bidrag. Den tanke- 
gången tycker jag åtminstone icke öfverensstämmer med lagens mening, och 
jag undrar om de, som stiftat denna lag, varit af herr W:s åsikt. Om det, 
när denna lagstiftning tillkom, framhållits, att de exportafgifter, som skulle 
upptagas, icke vore afsedda att komma bolag och de skogsägare till godo, 
som till allra största delen inbetalade desamma, utan att de uteslutande skulle 
gå till hemmansägare och andra mindre skogsägare, som hafva kalmarker, så 
kan man verkligen tvifla på huruvida denna lag någonsin kommit till stånd. 
Den skulle då egentligen icke hafva varit annat än ett led i lagstiftningen 
för understödjande af hemmansägare- och bondeklassen. Men jag har fått 
den uppfattningen, att förordningen om exportafgifters upptagande är en skogs- 
vårdslag, som icke gör någon skillnad mellan herremän och bönder, och att 
det allenast gällde att få medel för att odla skog på de kalmarker, som finnas, 
vare sig på enskilda personers eller på större eller mindre skogsbolags mark. 
Att det i verkligheten ställer sig så, att större delen af bidragen gå till de 
enskilde skogsägarna, kan jag, som jag sagdt, väl förstå, och det förefaller mig 
också vara riktigt, då medlen nu äro otillräckliga. Jag har emellertid velat 
uppträda mot den tankegången, att några skogsvårdsmedel a priori icke skulle 
tilldelas bolagen, en tankegång, som icke synes mig öfverensstämma vare sig 
med lagens bokstaf ej heller med dess anda och mening. 
Ofverjägmästaren Wallmo: I mitt yttrande afsågs icke att skilja mellan i 
ena fallet skog, som tillhör en herreman, och i andra fallet skog, som tillhör 
en bonde, utan jag har afsett, att göra skillnaden emellan, å ena sidan de 
skogar, som tillhöra bolag, hvilkas verksamhet statsmakterna lagt under särskild 
lag, och för hvilka statsmakterna sålunda utstakat de gränser, inom hvilka de 
skola hålla sig, och å andra sidan den enskilde skogsägaren, han må vara 
herreman eller bonde. Denne har icke varit föremål för lagstiftningens om- 
sorg vid bedrifvandet af sin rörelse, men det hafva däremot bolagen, och så 
länge denna lagstiftning står kvar för dessa, anser jag, att lagen skall följas. 
Landshöfding von Oelreich: Jag skall icke yttra mig om den större eller 
mindre rätt en skogsägare har, om denne är bolag eller enskild person. Men 
här har under diskussionen anförts ett skäl, som skulle tala till förmån för 
understödjandet af bolagens skogsvård, men hvilket jag icke kan riktigt uppfatta. 
Det har nämligen sagts, att det finnes bolag, som bedrifva sin skogs- 
rörelse på ett sådant sätt, att de afverka ända till tusentals tunnland, hvilket 
område således skulle vara i behof af understöd för att skogsodlas, och att 
det skulle ske en lämplig påtryckning på ägarna af dessa marker därigenom, 
att de finge bidrag från skogsvårdsstyrelserna. Men jag undrar, om man icke 
får anse, att ett bolag, som innehar en större skogsareal, har lika stor rätt 
till bidrag från skogsvårdsstyrelserna som de enskilde skogsägarne och, huruvida 
icke en ägare af större skogsområde är underkastad samma skyldighet, som 
skogslagen ålägger de mindre skogsägarna, ty där skall vederbörande skogs- 
vårdsstyrelse ingripa, om afverkningen sker på sådant sätt, att marken förfares 
på något vis äfven om icke nödiga åtgärder vidtagas för återväxten. Detta 
skäl kan jag således icke anse vara talande för att bidrag skall lämnas för 
