408 DISKUSSION. 
afgifter äfven måtte taga hänsyn till den inhemska afverkningen, hvilket jag 
anser vara lätt nog efter införandet af lagen om skogsaccis, hvarigenom det 
är möjligt att beskatta hela skogsförbrukmingen. 
Länsjägmästaren Arvid MNilsson: Jag har påtagligen uttryckt mig otydligt, 
när jag anförde ett kraftigt exempel på vanvård af bolagsskog inom mitt 
verksamhetsområde. Det har icke varit min mening att ifrågasärta ökade 
skogsvårdsmedel för att kunna lämna större bidrag till dylika större skogs- 
ägare för skogsodling af kalmarker, som ligga inom lagens gräns. I det fall 
af skogssköfling, som jag åsyftade, föreligger äfven vederbörlig förbindelse, åt 
följd af säkerhet, för behöriga skogsodlingsarbetens utförande genom afver- 
karens försorg. Men vi hafva ju andra skogsvårdsarbeten att utföra än dem, 
som påbjudas af lagen. 
Auditör von Essen: Det var enligt mitt förmenande en för hård dom, 
som herr Wallmo fällde då han sade, att bidrags lämnande till bolagens 
skogsvårdsarbeten skulle innebära ett direkt brott mot lagen. I vårt fattiga 
land kommer det dock nog att dröja mycket länge, innan man kan få några 
medel till att i nämnvärd utsträckning understödja bolagens arbeten. 
Det är emellertid i ett annat af inledaren berördt afseende, som jag 
tror, att man skulle kunna tala om ett brott mot skogslagen. Han nämnde, 
att man åtminstone i Värmlands län med skogsvårdsbidrag understödde sådan 
skogskultur, som måst vidtagas på grund af afverkning, hvilken skett efter 
den 1 januari 1905, och där således i regel en laglig förpliktelse ålegat skogs- 
ägaren att utan något bidrag skogsodla. Jag tror, att den skogsvårdsstyrelse, 
som i dylika fall lämnar bidrag, om den än icke alltid begår något direkt 
brott mot skogsvårdslagen, dock mången gång tangerar det som därvidlag är 
tillåtet, och detta därför, att ehuru skogsvårdslagen icke belägger den enskilde 
skogsägaren med något bötesstraff, om han försyndar sig mot naturen och 
afverkar på ett oförnuftigt sätt, lagen likväl icke låter honom undgå hvarje 
straffpåföljd. Sant är att påföljden endast består däri, att skogsägaren får 
vidkännas en ekonomisk uppoffring. Han får nämligen svara för att marken 
efter afverkningen blir återställd i skogbärande skick, och detta skall utgöra 
straffet för hans lagöfverträdelse. Men då själfva kulturåtgärden är af lag- 
stiftarne tänkt såsom ett straff för att en skogsägare drifvit afverkning på ett 
otillåtet sätt, så anser jag, att en skogsvårdsstyrelse icke förfar lämpligt, om 
den med sina bidrag skulle så att säga lägga hyende under lasten, och kanske 
till och med uppmuntra till skogssköfling. 
Det har sagts, att skogsvårdslagen icke är så effektiv, som man skulle 
önska, men jag tror, att om man börjar tillämpa lagen på det viset, och 
lämnar bidrag till tvångskulturers utförande, så kommer man att därigenom 
göra den ännu mindre effektiv, än hvad den i själfva verket är. 
Kanslirådet - 7zgerschiöld : I olikhet med den föregående talaren anser jag, 
att den fråga, som man under den sista delen af debatten kommit in på, 
står i närmaste sammanhang med, hvad vi egentligen hafva att behandla, 
nämligen frågan huruvida behof af ökade bidrag till skogsodling förefinnes, 
därför att, såvidt jag kunnat finna af inledarens föredrag, det hufvudsakligen 
var på grund af behofvet att lämna ökade bidrag till odling af bolagens 
