OM BEHOFVET AF ÖKADE SKOGSVÅRDSAFGIFTER. 409 
kalmarker, som det förelåg behof af ökade skogsvårdsafgifter och sålunda af 
större inkomst för skogsodling. I likhet med herr Wallmo anser jag, att det 
är farligt att gifva sig in på detta, då man känner den priviligierade ställ- 
ning, som bolagen intaga på grund af bolagslagen. Man måste tänka på, 
att bolagen icke äro för sina förbindelser ansvariga med mera än det teck- 
nade aktiekapitalet, under det att enskilda ansvara med hela sin förmögenhet. 
Då lagen gifver bolagen en särställning i ekonomiskt afseende, måste man, 
åtminstone moraliskt sedt, fordra, att de fullgöra sina skyldigheter, och att 
man icke bör taga bidragen från de enskilde, som säkerligen bättre behöfva 
dem. 
Här är närmast fråga om de kalmarker, som uppstodo före 1905. I 
olikhet med herr von Oelrich menar jag, att vi därvidlag icke hafva lagens 
hjälp att fordra af bolagen de arbeten för återväxt, som vi hafva att fordra 
å kalmarker, uppkomna efter år 1905. Bolagen kunna således säga, att de 
icke hafva någon skyldighet att af sin vinst låta något afdrag ske för att 
odla kalmarker, uppkomna före 1905. Det är icke deras skyldighet enligt 
lagen, och de vinstmedel, som skulle belöpa på sådana kostnader, hafva de 
rättighet att utdela. Det blir således en åtskillnad. Saken synes mig vara 
af den invecklade art och såi behof af ytterligare utredning, att jag icke skulle 
vilja vara med om, att Föreningen i detta skede af frågan gör något särskildt 
uttalande. 
Öfverjägmästaren Wallmo: Mitt uttalande angående bolags skyldighet att 
skogsodla kalmarker afser äfven kalmarker, som afverkats före år 1905, och 
detta af den orsaken, att lagen om aktiebolag äfven då ägde gällande kraft, 
så att om det utdelats vinst af ett bolag före 1905, men denna s. k. vinst 
framkommit genom felaktig skötsel eller oriktig bokföring, så vidhåller jag, 
att vederbörande skogsvårdsstyrelse icke skall träda hjälpande emellan, så 
länge som så mycket annat finns att hjälpa. 
Beträffande jägmästaren Wedholms  tillrättavisning därom, att vi under 
diskussionen frångått ämnet, som lyder: »Om behofvet af ökade skogsvårds- 
medel», och i stället kommit att tala om användandet af dessa medel, så 
måste jag fråga herr Wedholm, huru det står till. Ty det gäller härvidlag 
frågan om ett behof. Statsverket bidrager till dessa skogsvårdsmedel med 
60,000 kronor, som vi alla med svett och möda fått samla, och då det gäller 
utlägg från det arbetande folket, måste vi väl alla ha rätt att tänka på, huru 
man skall använda medlen innan medel beviljas. Och jag är säker på att 
om jägmästare Wedholm framlagt en lista för att samla underskrifter och 
sagt: Var snäll och skrif på 10 kronor här hvar och en, så skulle man 
svarat: Ja gärna, men var först snäll och tala om, hvad Ni skall använda 
dessa medel till. Detta har man så mycket mera rätt att fordra, då det 
gäller statens medel. Jag vill således påstå, att vi varit i vår goda rätt, då 
vi diskuterat frågan om hvad dessa medel skola användas till, ty det är i 
detta fall användningen af pengar, som klarlägger behofvet af dem. 
Byråchefen Övrtenblad: Jag förenar mig med herr Tigerschiöld däri, att 
frågan angående höjning af skogsvårdsafgifterna för närvarande är ganska 
outredd. De medel, som det här är fråga om, utgöras i första rummet af 
skogsvårdsafgifter, vidare af riksdagens extra anslag dels å 100,000 kronor 
Skogsvårdsföreningens tidskrift 1910. 26 
