OM BEHOFVET AF ÖKADE SKOGSVÅRDSAFGIFTER. 411 
Herr von Essen nämnde, att lagstiftarna med lagen åsyftat, att kostna- 
derna för skogsvårdsarbetet skulle vara något slags straff, och att man för- 
minskade detta straff och sålunda äfven lagens verkan genom att lämna bidrag 
till af lagen påkallade skogsodlingsarbeten. Jag tror icke, att man i moti- 
veringen till skogskommitténs förslag till förevarande lag eller 1 riksdagens 
utskottsbetänkande eller skrifvelse därom skall finna stöd för en sådan upp- 
fattning. Hvarför hade då riksdagen lämnat särskilda föreskrifter om att 
skogsvårdsstyrelsernas fiskaliska verksamhet skulle vara en verksamhet i andra 
rummet, och hvarför hade riksdagen underlåtit att säga till om, att de skogs- 
vårdsarbeten, som fölle inom lagens ram, icke skulle understödjas? Jag kän- 
ner mig fullkomligt öfvertygad om, att skogsvårdsmedlen äro till för att skapa 
samarbete mellan skogsväårdsstyrelserna och markägarna, och att detta sam- 
arbete äfven skall gälla de skogsodlingsåtgärder, som lagen föreskrifver. Det 
är därmed icke sagdt, att dessa skola understödjas 1 samma grad som öfriga 
åtgärder. 
En medlem af skogskommittén har till och med uttalat såsom sin me- 
ning, att afgifterna endast skulle användas till sådana skogsvårdsarbeten, som 
föllo inom lagens råmärken. Den uppfattningen hade han fått, trots det att 
han deltagit i alla kommitténs sammanträden. 
Jag tror sålunda icke, att herr von Essens mening skall finna stöd i de 
yttranden, som föreligga från förarbetena till lagen. 
Häradshöfding Kronlund:; Det vore högst beklagligt, synes det mig, om 
föreningen skulle på grund af de betänkligheter, åt hvilka ett par talare gifvit 
uttryck, "tveka att ansluta sig till det uttalande, som föreslagits af herr Nilsson. 
Vi äro alla öfverens om, att de skogsvårdsmedel, som för närvarande stå till 
skogsvårdsstyrelsernas förfogande, äro för små, och skulle vi nu icke gå med 
på det föreslagna uttalandet, gåfve vi därmed tillkänna, att vi innerst vore 
belåtna med förhållandena sådana de äro. Om vi däremot genom att uttala 
oss i den föreslagna riktningen skulle kunna för skogsvårdsstyrelsernas verk- 
samhet vinna 100,000 kronor, skulle detta vara af oskattbart värde ur 
skogsvårdssynpunkt. Det har icke framhållits, att ett bibehållande af skogs- 
vårdsafgifterna vid deras nuvarande storlek skulle i någon nämnvärd grad 
betunga industrien. 
Vi veta, hvad som utgör det innersta motivet till, att denna lagstiftning 
föreslagits: det är tullförhållandena i Amerika, som gjort, att man riskerat 
restriktiva bestämmelser därifrån. 
Jägmästaren Sfenborg: Ämnet för debatten är ju »behofvet af ökade 
skogsvårdsmedel», vi ha fått påstötning från jägmästare Wedholm att hålla oss 
till ämnet, och jag har sannerligen all anledning att göra det. 
Jag har mitt tjänstgöringsområde i Norrbottens län. Västerbottens och 
Norrbottens län synas icke komma i åtanke, då det gäller skogsvården. De 
gamla skogslagar, som vi ha, äro inga skogsvårdslagar utan äro tillkomna för 
att skydda mot sköfling af virkesförrådet. Detta gäller särskildt dimensions- 
lagen. Hemmansägarna ha ingen skyldighet att göra något för skogsvårdens 
befrämjande. Innan man får taga ett träd från ett hemman, måste stämpel 
sättas på detsamma. Men icke får man sumpmarkerna torrlagda eller ung- 
skogarna gallrade därmed. Därför är det underligt, att lagen af år 1903 om 
