SKOGSVÅRDSFÖRENINGENS TIDSKRIFT I910, H. 7—38. 
Större afkastning från våra skogar: anställande 
af fasta skogsarbetare! 
I Inledande föredrag 
vid Föreningens för Skogsvård årsmöte den 4 april 1910. 
Af GusTtTAF TAMM. 
Att en frisk skogsvind under senaste år börjat blåsa öfver vårt land 
har med glädje kunnat konstateras! Intresset för våra skogar och deras 
skötsel har blifvit allt lifligare, ej endast i kretsar, af saken närmast 
berörda, utan äfven och icke minst inom vår riksdag, hvarom vittnar 
en kvantitativt och delvis åtminstone äfven kvalitativt icke obetydlig 
motionsflod. Att äfven vår reformvänliga regering till fullo inser och 
beaktar denna frågas stora betydelse, visar bl. a. tillsättandet af den nu 
arbetande Norrlandskommittén. Utan tvifvel kan påstås, att i och med 
antagandet af 1903 års skogslag vårt lands skogsvård inträdde i ett nytt 
skede. Det är dock icke så sällan man får höra, och detta delvis från 
fackmannahåll, uttalanden i den riktningen, att vår skogslag nog är ganska 
bra men i sin nuvarande form dock af skäligen obetydligt värde. 
Dylika åsikter äro för mig ofattliga! Visserligen är lagen icke fullkomlig, 
det hade den nog ej heller beräknats vara hvarken af dem, som skrifvit 
den eller af riksdagen, som antagit den, men om man ej är alldeles 
blind, måste man medgifva, att den uträttat storverk, säkerligen längt 
utöfver de mest sangviniska förhoppningar. De enkla orden i lagens första 
paragraf hafva räddat och skola rädda icke blott millioner utan hundra- 
tals millioner åt vårt land! Är icke detta storverk! Lagens största fel 
är, att den tillkommit allt för sent! Att detta klander ej skall behöfva 
komma att riktas äfven mot behöfliga reformer och tillägg till denna lag 
är en af mig och säkerligen många lifligt hyst förhoppning! 
Äfven med risk att för ett ögonblick komma litet utom ramen för 
hithörande ämne, kan jag ej underlåta att med ett par ord beröra den fråga, 
hvilken enligt mitt förmenande inom vår skogslagstiftning är den mest 
brännande, detta för att få tillfälle framhålla en synpunkt, som mig veter- 
ligt i samband härmed icke förr beaktats. Jag åsyftar här frågan om 
