416 GUSTAF TAMM. 
införande af en s. k. ungskogslag. Den saken har ju förr ganska vid- 
lyftigt dryftats, och vägande skäl både för och emot hafva framlagts. 
Ett skäl, och ett vägande sådant, /ör saken, beder jag här få framlägga. 
Jag hämtar härutinnan min erfarenhet från den trakt af Bergslagen, där 
jag f. n. har min hufvudsakliga verksamhet förlagd. 
Så snart skogen där på ett bondhemman uppnått 40—50-års-åldern 
anser man å dessa af afverkningsraseri gripna trakter, att densamma är 
fullt mogen till afverkning. Innehafvaren bestormas af virkestörstande 
skogsjobbare att sälja. På grund af att dessa herrar, en gång i 
besittning af skogen, naturligtvis ögonblickligen realisera densamma, kunna 
de bjuda ett i regeln mycket högt pris. Ägaren börjar kanske blifva 
till åren, har ej längre så lätt att skaffa arbetskraft, åtminstone till rimligt 
pris, börjar för öfrigt blifva led vid tidens ondska, och tycker därför, 
att det kan vara bättre och lugnare att med pengarna på banken slå 
sig till ro och njuta en sorgfri tillvaro. Så säljer han. Nu sköflas egen- 
domen. Resterna slumpas bort till någon mer eller mindre ovederhäftig 
individ för att så gå hand ur hand. Den gamla bondesläkten, så väl 
behöflig som motvikt mot nutidens radikala och socialistiska oroselement, 
— är borta! Hade vi haft en klokt affattad ungskogslag, hade det ej 
varit möjligt för skogsjobbaren med ett så högt pris fresta bonden, som 
nog då i månget fall suttit kvar på sitt hemman. 
Ja, så går det till uppe hos oss med det ena hemmanet efter det 
andra, och så går det nog till äfven annorstädes. Är icke detta be- 
dröfligt? 
Är det så lyckligt, att en hemmansägare, som af en eller annan 
anledning nödvändigt vill eller behöfver sälja sin egendom, kan finna 
köpare i ett angränsande bolag, som vårdar sina skogar, ställer sig saken 
äfven i här berördt afseende, betydligt ljusare. I regel öfvergår då 
bonden från att vara ägare till att blifva arrendator och får därigenom 
mången gång en fullt ut lika lugn och trygg ställning som förut. Att 
därför såsom motionsvis i riksdagen föreslagits söka hindra bolag att 
inköpa bondehemman, vore helt enkelt att släppa Barrabam lös, det är i 
detta fall den enskilde skogsjobbaren, och en dylik åtgärd skulle helt säkert 
i månget fall hafva just motsatt verkan mot hvad åsyftats. Andra, 
klokare vägar böra väljas för ernående af syftet — bondeklassens be- 
varande, och icke oväsentligt skulle härtill bidraga antagandet af en 
ungskogslag, som vi så innerligt väl behöfva. Låt oss få den! 
Hvad nu angår skogsskötseln i vårt land, hafva vi ju många synder 
på vårt samvete och icke minst underlåtenhetssynder. Vår skogsskötsel 
har ju hittills varit allt för extensiv. Den afverkningsmetod, som åt- 
minstone till för endast några år sedan, så godt som uteslutande tilläm- 
