STÖRRE AFKASTNING FRÅN VÅRA SKOGAR, 417 
pats — jag åsyftar här, liksom för öfrigt i hela denna framställning 
hufvudsakligen de sydligare delarna af vårt land — har ju varit kalhugg- 
ningen. Hvari ligger orsaken härtill? Jo, utan tvifvel till stor del uti 
metodens enkelhet. Man behöfver ju inte vara allt för skogskunnig för att 
förstå, att det är möjligt att på en viss yta hugga ned hvart enda träd. Den 
mindre samvetsgranne skogsägaren förledes ju härvid lätt att taga till denna 
yta något för stor, så att han en vacker dag öfverraskas af det faktum, att 
ingen yta mer finnes kvar att kalhugga. Vill jag sköta min skog litet bättre, 
ser jag ju till, att jag ej afverkar för stor areal om året, att fröträd kvar- 
ställas och att den afverkade trakten, om så erfordras, besås. Detta är väl i 
genomsnitt den enda skogsvård som beståtts. Men näppeligen kan den kallas 
intensiv. Detsamma har äfven i regel gällt för statens skogar, särskildt 
allmänningar och boställsskogar. Något noggrannare har man ju dock 
här gått tillväga vid beräknande af den årliga afverkningen, ehuru formen 
ofta nog fått blifva hufvudsak. En s. k. hushållningsplan göres upp, 
d. v. s. skogen uppmätes och taxeras. Med ledning af taxeringen föreslås en 
viss kvantitet virke till årlig afverkning. I regel utläggas nu och utsta- 
kas 10—20-årshyggen i de äldsta skogsbestånden. :Ärskogen ej större, 
än att afkastningen endast anses räcka till åärsbehof åt innehafvaren, får 
denne hvarje år afverka och tillgodogöra sig ett årshygge. Det har där- 
vid intet betydt, om denne arrendator endast behöft ved, medan å hygget 
endast funnits timmerskog. Sälja virke får han enligt författningarna ej, och 
det återstår sålunda ej annat än att förvandla timret, värdt 10 kr. per kbm., 
till ved med ett värde af 2—3 kr. per kbm. Under tiden står ung- 
skogen och tränges i starkt behof af gallring. Men den får stå där och 
vänta, tills turen kommer, att den skall kalafverkas. Här föreligger 
ju ett gränslöst slöseri med värdefulla kapital. Men kalhuggningsmeto- 
den har varit så oändligt enkel och framför allt så bekväm. Och så 
har det varit på en stor del af under statens vård och förvaltning ställda 
skogar och så har det varit å många, många enskilda skogar. Man bör- 
jar dock lyckligtvis vakna och gnugga sig i ögonen, Och det är med 
glädje man kan konstatera, att domänstyrelsen allt mer fått blicken öpp- 
nad för dessa grofva missförhållanden å statens skogar. En ändring till 
det bättre torde därför vara att förvänta och har nog redan delvis in- 
trädt. Men man får ej stanna på halfva vägen. En fullständig revolu- 
tion behöfves. Och vi skola hoppas, att vi få den. 
Vi måste upphöra med att förlägga våra hufvudsakliga afverkningar 
till kalhuggningen, i stället böra vi öfvergå till den kraftiga gallringen. 
I begreppet gallring vill jag då äfven inbegripa beredningshuggningen 
och ljushuggningen — praktiskt sedt endast olika namn på samma sak. 
När man börjar tala om gallring, mötes man ofta af den invänd- 
