STÖRRE AFKASTNING FRÅN VÅRA SKOGAR. 423 
yta, som bör tilldelas träd vid olika groflek för att de skola kunna utväxa 
normalt (se sid. 322—323 i denna tidskrift innevarande år). 
Häradshöfding Kronlund: Jag anser, att denna fråga verkligen är så stor 
och intressant, att det förvånar mig, att man icke får höra flera inlägg i de- 
batten af de verkligt forstligt bildade herrarna. Det var intressant att höra 
föredragshållaren utveckla de teckniska sidorna af skogsvården. Men det är 
nog mycket annat, som behöfves i våra dagar, då det gäller statens skogar. 
Det behöfs en förvaltningspersonal, revirförvaltare och en bevakande personal. 
Om man jämför ställningen här i vårt land med den i andra länder, finner 
man, att det här är rent bedröfligt. Vi ha 90 revirförvaltare och 360 be- 
vakare. Om vi skulle ha jämförelsevis lika många som norrmännen, blefve 
antalet 167 revirförvaltare och 2,000 bevakare. Våra revir bestå i medeltal 
af 58,000 hektar kronoparker, i Norge gå de icke upp till hälften. I Dan- 
mark utgöra reviren 2,500 hektar, i Preussen och Bayern äro de ungefär 
lika stora. Det är gifvet, att förvaltaren med sådana revir, som vi ha här i 
Sverige, icke kan genomföra någon modern forstlig förvaltning, utan att arbetet 
blir ett försvarsarbete. Vi måste därför inrikta oss på en delning af reviren, 
möjliggörande af en intensiv skogsskötsel, och reviren måste bli så pass 
många, att revirförvaltarna kunna lära känna den mark och skog, de skola 
vårda. De böra ha till sitt förfogande en tillräckligt stor bevakande personal 
och så naturligtvis, som föredragshållaren påpekade, ett tillräckligt antal skogs- 
arbetare. — Allt sådant ligger totalt i sin linda i vårt land. 
Hvad som också behöfver förbättras är skogsundervisningen, så att revir- 
förvaltarna bli i stånd att uppfylla de fordringar, som man måste ställa på 
dem. Revirförvaltaren är icke blott en forstlig fackman, han måste vara 
affärsman, han måste vara en duktig flottledsbyggare, han måste kunna bygga 
bra vägar. Det ställes så ofantligt stora fordringar på revirförvaltarna i våra 
dagar, och ju mindre reviren äro, med desto större intresse kunna de ägna 
sig åt dem. Jag deltog förra sommaren i föreningens exkursion på Tiveden. 
Förut hade jag liksom flertalet lekmän ansett, att skogsskötsel bestode i, att 
jägmästaren stämplade ut skog och lät hugga ned den, men jag fick nu 
genom att se på dessa skogar i Tiveden den uppfattningen, att våra stats- 
skogar kunna skötas rationellt, där reviren äro så små, att man verkligen 
kan ägna sig åt en ordentlig skogsvård. Där utnyttjades hvarenda pinne ända 
till den minsta kvastkäpp. Virket sågades direkt under jägmästarens ledning. 
Det var en så fullkomligt intensiv skogsskötsel, som man gärna kan tänka 
sig. Det är en sådan skogsvård, som man åtminstone inom mellersta Sverige 
önskar och hoppas att få till stånd. Det är den synpunkten, det är den 
stora nationalekonomiska betydelsen af en god skogsskötsel, som jag velat få 
mera framhållen af inledaren. Det vore intressant att höra fackmän uttala 
sig i denna fråga, och vi lekmän ha gått upp hit just för att få litet lärdom 
af herrarna härvidlag. 
Grefve Roaul Hamilton: Herr ordförande! Jag måste erkänna, att jag 
blir besviken, om debatten utan vidare skall afslutas. Inom riksdagen ytterst 
intresserad för skogsfrågor, hyste jag förhoppning att få lära mig något af eder. 
Mina herrar, vi äro alla eniga om, att skogsskötseln inom vårt land icke är 
sådan, som den bör vara. Det är en extensiv och icke en intensiv skogs- 
