STÖRRE AFKASTNING FRÅN VÅRA SKOGAR. 4217 
högre tillväxtsiffror än de nyssnämnda. Danskarna äro ju slutligen bekanta 
för sin intensiva skogskultur, och inga kostnader syntes för höga, när det gällde att 
grundlägga en god föryngring. Annu mera imponera emellertid den intensiva 
vård, som ägnades den uppväxande ungskogen. Redan före tionde året börjades 
ofta denna vård, och sedan följde gallringar hvart 3:dje eller 4:de år. Dessa 
betalade snart arbetskostnaderna, men man var eljest icke som vanligen hos oss 
rädd för beståndsvårdskostnader, som icke samma år direkt betalade sig, men 
i stället såväl kvantitativt som kvalitativt bidrogo till beståndets utveckling i 
god ekonomisk riktning. 
Detta lilla bidrag till diskussionen, som jag härigenom velat lämna, afser 
dels att påvisa, hvad man i vårt södra grannland menar med intensivt skogs- 
bruk, dels ock att understryka den omständigheten, att man vid rop på högre 
inkomst från skogsskötseln ej får vänta sådan utan att samtidigt vara beredd 
på ökade utgifter. Den på vissa håll tyvärr nedärfda tron, att skogen bäst 
sköter sig själf, måste framförallt först kastas öfver bord. Härefter förstår 
man lätt, att man för att åf god vård måste anatälla goda vårdare i tillräck- 
ligt antal, som hvar på sitt håll äro skickade för sitt arbete. Personalfrågan, 
från högsta ända ned till lägsta stadiet, torde därför få anses som en af 
kärnpunkterna i en framsynt skogspolitik. 
Då Danmarks skogsskötsel och dess målsmän alltmer börja framstå som 
de förnämsta på sitt område, synas vi göra klokt 1 att se till, hvad vi där- 
ifrån ha att lära jämväl i organisationsväg. 
Öfverjägmästare Barthelson: Jag beklagar, att jag icke var närvarande, 
under inledningsföredraget. Jag kommer törhända för den skull att icke hålla 
mig till ämnet, men jag hoppas att bli ursäktad därför. Just då jag trädde 
in i salen, hörde jag en kamrat i riksdagen till oss skogsmän ställa den frågan: 
hvilka riktlinjer böra wvi följa för att få till stånd en intensiv skogsvård här 
i landet? 
Det är svårt att på rak arm precisera den saken, men ha vi blott målet 
klart, skola vi väl ändå kunna tänka ut, hvilka vägar, vi ha att gå. Här 
hafva af ett par talare omnämnts skogar, som varit intensivt skötta. Denna 
intensiva skötsel har naturligtvis endast kunnat uppstå därigenom, att den person, 
som haft ledningen i sin hand, kunnat följa med allt, kulturen, beståndsvården 
och tillgodogörandet af virket. Vi skogsmän sträfva efter att reviren skola 
bli sådana, att den förvaltande personalen kan hafva i sin hand just detta: 
att kunna leda kulturen, följa beståndsvården och slutligen att kunna ut- 
nyttja virket på allra bästa sätt, så att det blir tjänligt för industrien och 
exporten, eller så att det kan föra guld in i landet. Men sådana reviren 
nu äro, är jägmästarnas arbete så splittradt, att de ha svårt att koncentrera 
sitt intresse på något visst. Icke nog med att reviren bestå af hundratals 
eller flera skogar, utan dessa skogar bestå i sin tur af flera olika kategorier, 
kronoparker, boställsskogar och så vidare. Vi måste därför söka få fram en kon- 
centrering i detta afseende. Parkerna måste konsolideras och reviren minskas, 
så att våra skogstjänstemän kunna fullgöra, hvad som åligger dem. Detta är 
ju en penningefråga, men jag är öfvertygad om, att ifall reviren blefve mindre, 
så att hvarje förvaltare kunde fullt utföra det arbete man fordrade af honom, 
skulle detta arbete betala sig. 
Det var mig ett nöje att höra häradshöfding Kronlund uttala sig be- 
