442 : SMÄRRE TIAKTTAGELSER OCH NATURMINNEN. 
likformigt danade granar, hvilka med kronorna vuxit så helt tillsamman, 
att någon åtskillnad dem emellan utifrån är alldeles omöjlig. 
De skilda individen se som sagdt mycket lika ut. Höjden varierar så- 
lunda endast mellan 2,3; och 3,, meter och äfven stamdiametrarna förete en 
stor likformighet, hvilket framgår af nedanstående klafningslista. 
| Diameter 1 centimeter 
I FS c : 
: 5 afsmalningen || .. - af: 
vid rothalsen |1 meter högrel ,. BEN I vid rothalsen |1 meter högre 5 ÖGelmiagen 
däremellan | däremellan 
| | 
I I i 4 16 I I 5 
| I I 2 16 | 12 4 
| 12 S 4 ig | NA 5 
189 | 10 3 18 | 14 4 
14 | 9 5 19 | a 6 
| 
41 I 3 2300 6 
| 14 DG I 24 20 4 
| 16 14 2 
Förutom denna likhet i fråga om höjd och tjocklek äro stammarna dess- 
utom öfverensstämmande så till vida, att de samtliga äro fullkomligt grenlösa 
utom på sista halfmetern, som är helt och hållet upplöst i grenar af större 
eller mindre längd. — Grenbildningen tyder på flera ställen på häxkvastbild- 
ning, men som grenarna äro så utbredda, att de på flera ställen nästan nå 
marken och ingenstädes förete den kompakta hopgyttring, som är utmärkande 
för häxkvastar, torde man få beteckna den som en rasegenskap. Anmärkas 
bör i detta sammanhang, att 2 st. 4—5 år gamla grenar af 2:dra ordningen 
antagit stamform med normal grenfördelning. 
Barren äro synnerligen små och raka med en medellängd af cirka 8 
mm. och en bredd af cirka 0,6 mm. På uppmätta grenspetsar varierade 
antalet mellan 25—30 pr cm. 
Hvad växtplatsen beträffar, utgöres denna af ett skogsbryn med 
lerblandad sandjord, som efter allt att döma tidigare varit försumpadt. Sedan 
en mindre körväg framdragits alldeles invid densamma, har platsen emeller- 
tid torrlagts, hvarför den numera måste anses bestå af fullt godartad skogs- 
mark. Själfva växtlokalen är synnerligen begränsad. Stammarna stå näm- 
ligen på en yta af endast 2 Xx 6 meter hvaremot grantaket täcker en yta af 
cirka 3 X 9 meter. 
Det förhållandet, att granarna stå tätt intill och delvis i rad efter hvarann, 
har i orten uppväckt den föreställningen, att de skulle utgöra stamformade 
grenar från en äldre kullfallen gran, eller hafva uppkommit genom en eller 
flera rotslående grenar. Denna möjlighet är heller icke utesluten, i all synner- 
het som rotsystemet tycktes vara synnerligen inveckladt och sammanhängande, 
men kunde denna fråga på grund af den vid observationstillfället kälade mar- 
ken ej tillfyllest undersökas. Härmed må emellertid förhålla sig hur som 
helst; den likformiga tabuleformisbildningen hos samtliga granarna är dock 
lika anmärkningsvärd, i synnerhet som yttre omständigheter ej torde hafva 
