DEN MINDRE SÅGVERKSINDUSTRIEN I SÖDRA SVERIGE. 453 
bikenhet lika, ty därmed är värdetillväxten aflifvad. De följder, detta 
har på omloppstid, skogsskötselns räntabilitet m. m. äro för väl kända, 
för att här ytterligare behöfva vidröras. Orsaken till att de enskildas 
skogar — teorier och grafiska kurvor till trots — drifvas efter så kort 
omloppstid, torde kanske just ligga däri, att den i beräkningarna med- 
tagna värdetillväxten tack vare de små sågarnas arbetsmetoder åtmin- 
stone i södra Sverige ej existerar. Härtill medverka äfven de högt 
uppdrifna massavedsprisen. Vid alla försök att öfvertyga en skogs- 
ägare om den högre omloppstidens förträfflighet får man gifvet till svar: 
>Hvarför skall jag vänta med afverkningen, då jag pr kubik erhåller 
lika mycket för det klenare virket». Detta är dock skada, ty så länge 
skogsägaren får räkna med värden och värdetillväxt, synes hans tanke- 
gång och intelligens vara nog så klara, hvaremot det stöter på betyd- 
liga svårigheter att införa begreppet massatillväxt och tiderna därför 
i hans hjärna. 
På grund af det uthuggna tillstånd, hvari åtminstone bondskogarna i 
de sydliga länen befinna sig, har toppdimensionen för sågstocken sjun- 
kit, så att den nu nedkommit till 3”. När skogen alltså vid 30 å 40 
års ålder hunnit den groflek, att den kan ge en 12' å 14'X 3” klamp 
och alltså invuxit i »sägtimmerdimensionen», sker den enda värdetillväx- 
ten i dess lif, och därmed anses den afverkningsbar. Inom Kristianstads 
län t. ex. torde de enskildas skogar — med undantag dock för några 
af godsen och de större egendomarna — drifvas efter 40-årig omlopps- 
tid. Och från skogsägaresynpunkt är ju detta fullt konsekvent, då, som 
jag ofvan nämnt, skogsägaren endast räknar med kvalitétillväxt, och 
ej medtar tidpunkten för den största massatillväxten i sina beräk- 
ningar. 
Af ofvanstående framgår, att sågverksindustrien i södra Sverige i 
allmänhet påverkar den enskilda skogsvården, där man öfverhufvud ta- 
get kan tala om någon sådan, i den riktningen att söka producera 
största möjliga massa på kortaste tid utan afseende på virkets tekniska 
egenskaper och kvalité. Under sådana förhållanden, och då massain 
dustrien inverkar i samma riktning, är det föga tacksamt för en skogs- 
ägare, som ej själf kan förädla sin skog, att arbeta på uppdragande af 
groft och kvistrent virke. Såsom en liten fördel af de i öfrigt ogynn- 
samma förhållandena är att bemärka, att det sämre virket, då det beta- 
las efter det gemensamma medelpriset, stundom kommer upp till priser, 
som knappast kunna anses motsvaras af dess verkliga värde. Vid till- 
godogörandet af nu befintliga, stora arealer af glesa och kvistiga be- 
stånd kan ju detta vara rätt fördelaktigt. Men om den dåliga sko- 
gens ägare sålunda kan göra en god affär, så gör den bättre skogens 
