474 GUSTAF LUNDBERG. 
byggas för flera familjer, hvilket ur en viss synpunkt får anses lyckligare — 
men i utplantering till skog anser jag ej ligga den fara, som mången hyser. 
Jag tror att skogen bevarar marken bättre än tynande sädesskördar, och 
behöfves marken en gång åter till åker, är det ett lätt och ganska gifvande 
företag att röja bort densamma. 
Säkert är emellertid, att vi, i den mån skogsbruksintensiteten skall stiga, 
icke blott behöfver minska förvaltningarnas storlek, utan jämväl slå in på 
nya principer för anskaffandet af en fast skogsarbetarestam. 
SMÄRRE IAKTTAGELSER OCH NATURMINNEN. 
Tall eller gran. 
Cyklonen far hvinande fram öfver åker och äng, träffar en skogsmark, 
som blifvit så grundligt ansad och rensad, att till och med småskogen vid 
åkerkanten är borta. 
Hoppa öfver skogen kan stormvinden icke, då satsbrädet saknas, han 
rusar därför tjutande in emellan stammarna. 
De yttersta träden äro vana vid slika påkänningar ehuru ej så våldsamma 
som denna. De ha starka rötter och smidiga stammar, och de stå sig äfven 
vid detta angrepp. 
Men därinnanför plöjer stormen på några ögonblick upp en gata, en 
riktig storstadsaveny af 30 meters bredd och af skogens hela längd. 
Här midt i förödelsen är det intressanta iakttagelser att göra, sakförhål- 
landen, som äro påtagliga äfven för en icke fackman. 
Af granarna är det blott några få, som brutits af, och dessa äro alla 
från roten och några upp till närmare två meters höjd angripna och upp- 
frätta af ett svampmycelium, förmodligen underjordiska kroppen af den ägg- 
guleliknande svamp, som står där 1 närheten, och hvilken man gärna ville 
kalla Gula äggsvampen. 
De friska granarna ha icke brutits af utan vräkts omkull. De ha i fallet 
vändt upp ej blott hela sitt rotsystem så när som på de små sugrötterna utan 
vanligen äfven hela den jordkaka, hvari rötterna varit fästade. För träd om 
13 å 14 tum vid brösthöjd synes denna kaka vara intill 80 cm. djup och 5 å 6 
meter 1 diameter, en i sanning förvånande liten rotvidd för en stor vacker gran. 
Tallarna ha däremot nästan alla brutits tvärt af. Några ha spjelat på 
flere meters längd, men de allra flesta — ända till 15 tums träd — ha knäckts 
så behändigt och fint, som man bryter en tändsticka. 
Blott en och annan tall har ryckts upp med rötterna, krumma, förvridna 
rötter, och se vi ned i gropen, där de stått, så finna vi därnere släta berget 
eller en tät och hård grund af sten. 
Om tallens pålrot träffar släta berget eller annan ogenomtränglig grund, 
så synes det vara toppen på trädet, som i främsta rummet blir lidande. Och 
hvad detta betyder för tallen är väl enhvar bekant. 
