490 G. KUYLENSTJERNA. 
Ett förslag att göra de egentliga skogsarbetarna till själfägande 
besvarar jag således för min del med ett obetingadt nej. 
Skogsarbetarna synas mig sålunda under de allra flesta förhållanden 
böra bibehållas som arrendatorer. De kunna delas i två kategorier, 
större och mindre. De förra utgöras af sådana, som hafva dragare och 
utföra körslor, de senare af sådana, som hufvudsakligen verkställa hugg- 
ning och andra arbeten för hand. Äfven de större arrendatorerna böra 
hafva skogsarbetet till hufvuduppgift och tilldelas jord endast i så stor ut- 
sträckning, att de kunna föda för skogskörslor nödiga dragare jämte ett 
fåtal kor. De mindre böra hafva jord blott till födande af ett par kor. 
Omfattningen af det arbete, som i hvarje fall bör åläggas en arren- 
dator, måste noga afvägas. Detta är ett af de viktigaste och svåraste pro- 
blem en skogsförvaltare har att lösa. 
I en föregående uppsats i Skogsvårdsföreningens tidskrift har 
jag påpekat fördelen för såväl arbetsgifvare som arbetare att låta en 
större arbetsprodukt betalas högre än en lägre, äfven relativt räknadt. 
Detta synes mig i arrendekontrakten lämpligen vinna uttryck på så sätt, 
att arrendator ålägges ett lätt uppnådt arbetsminimum, men tillförsäkras 
successivt stegrad godtgörelse för ökade arbetsprestationer. 
Alla arbetare vid skogsbruk såväl i skogen som vid sågar och even- 
tuellt äfven andra förädlingsverk böra så långt sig göra låter tillförsäkras 
förmåner in natura såsom bostad, trädgård, möjlighet att hålla och föda 
ko, gris, höns o. s. v. Den fördel de hafva däraf motsvarar för dem 
en mycket hög ökning i dagpenningen samt skänker dem en förnöjsam- 
het med tillvaron, som aldrig spåras hos den, som är blott och bart dag- 
lönare. 
Här kan invändas, att den själfägande har en ännu större glädje afdet 
arbete han nedlägger på sin torfva, äfven om den är aldrig så liten, och jag 
vill icke bestrida detta: Dock måste jag framhålla, att det här eftersträfvade 
målet — skogarnas intensiva skötande — ovillkorligen fordrar, att de 
som skola verka därför ägna sitt bästa arbete däråt, något som icke 
med säkerhet kan påräknas af en själfägande, som lätt kan få andra 
sträfvanden. 
Äfven må framhållas att den eftersträfvade ställningen som själf- 
ägande förutsätter hos innehafvaren en hel del egenskaper och färdig- 
heter, som endast ett fåtal från början besitta, men som de flesta torde 
kunna förvärfva. Bland dessa färdigheter fordras först och främst för- 
mågan att arbeta, spara och sköta det egna hemmet. Skall hemmet 
kunna kallas eget i verklig mening, fordras också något kapital. Vi 
måste därför bereda skogsarbetaren en sådan förtjänst, att hans in- 
komster räcka till icke blott för det dagliga behofvet utan också 
