4 GUNNAR ANDERSSON. 



eller angiospermer, funnos under jordens forntid representanter för de 

 fem första. Kärlkryptogamer, i storlek täflande med nutidens jätteträd, 

 bildade hufvuddelen af de skogar, som då täckte kontinenterna och väl 

 äfven större delen af värt land. Under den sista delen af denna 

 stora period visa sig de första representanterna för den hufvudstam af 

 växtriket, nämligen barrträden, hvilken än i dag spelar hufvudrollen i 

 våra skogar. Granen och tallen, barrträdstypens viktigaste represen- 

 tanter i det nutida Skandinavien, tillhöra emellertid den yngsta och den 

 väl också i våra dagar lifskraftigaste af de fem hufvudfamiljer, i 

 hvilka barrträden låta gruppera sig. Granfamiljen (Abietaceae) torde 

 emellertid ej ägt någon större betydelse under de millioner år af jordens 

 medeltid, då barrträd och cykadéer gåfvo sin karaktär åt dess skogstrakter 

 och under hvilken bland annat de jämförelsevis små stenkolslagren i Skåne 

 uppstodo. Där funnos i de.ss ställe rikligt barrträd närmast besläktade med 

 vår idgran o. a. Det är egendomligt att tänka sig, att i nejder, där nu 

 den trygge skånske jordbrukaren |ilöjer sin fåra utmed bokskogens rand, 

 där ha en gång väldiga skogar af träd och örter vu.xit, hvilkas när- 

 maste släktingar \i nu till större delen ha att söka inom tropikernas 

 aflägsna skogar, eller som Ginkgo inom Japans heliga tempellundar. De 

 ormbunktyper, som här en gång bildade bottenskiktet i skogen, finna 

 vi nu ej åter — möjligen med undantag för Osnuinda — i Söderåsens 

 och Kullens bergs.skrefvor, men väl i de skånska magnaternas växthus. 

 Hur egendomligt skulle det ej varit att vandra kring i dessa fullkomligt 

 blomlösa skogar, där reptilier af de mest skiftande slag, öfverträffande 

 i storlek och mångformighet sagans djärfvaste vidunder, utgjorde ville- 

 brådet! 



Inom jordens medeltid kunna som bekant särskiljas tre huf\udaf- 

 delningar — trias-, jura- och krittiderna — och det är just på öfver- 

 gången mellan den första och den andra (den s. k. rhät-liastiden), som 

 man funnit de äldsta spåren af det ena bland våra två viktigaste barr- 

 trädssläkten, Pinus. Detta tyckes vara en nordisk typ, af hvilken man 

 mig veterligen funnit lämningar, som med något fog kunna föras hit, 

 endast i Skånes rhäti.ska samt Spetsbergens, Frans Josefs lands och Sibi- 

 riens juralager. Det synes som om desamma i de yngre af dem blefve 

 vanligare, men någon dominerande roll i den tidens skogar torde ifråga- 

 varande släkte knappast ha spelat. Dock, vi veta så föga därom, några 

 frön, några barr- och grenfragment, sönderbrutna, förkolade, det är 

 allt. Materialet förslår knappast att med någon säkerhet säga, till Inilken 

 grupp af tallens mångformade släkte dessa spillror äro att hänföra. Er- 

 inras bör, att vid detta skede i jordens historia likformigheten i skogs- 

 trädens fördelning öfver jorden var ofantligt mycket större än i våra 



