10 GUNNAR ANDERSSON. 



vuxo inom länderna väster, söder och österut en skara arter, i främsta 

 rummet skogsträd och med dem sammanlefvande växter, hvilka stodo 

 beredda att taga det : nya landet» i besittning. Klimatförhållanden och 

 inbördes konkurrens hade uppenbarligen redan föranledt en anordning 

 af i hufvudsak samma grupper af växtsamhällen, som vi nu finna. 



Nämnas bör ock, att redan då isen definitivt började afsmälta, den 

 äldsta stenålderns folk lefde i mellersta Europa. Det dröjde emellertid 

 länge innan människan för första gången uppträdde i Sverige. 



II. De svenska skogarnes invandringsföljd. 



Utgångspunkten \id alla framställningar af våra skogars historia är, 

 dels att i dem ingående trädslag och öfriga växter vid istidens 

 .slut lefde inom mellersta Europa, dels att de spridt sig öfver småningom, 

 årtusende efter årtusende allt längre och längre mot norr isfritt land. Detta 

 senare hade dock ingalunda samma beskaffenhet eller samma gränser 

 som i våra dagar, ty vidsträckta delar lågo, såsom motstående bild 2 anger, 

 sänkta under hafvet. Det har erfordrats många årtusenden innan under 

 växlande höjningar och sänkningar den nuvarande fördelningen mellan 

 land och haf blifvit uppnådd. Hafvet afsatte emellertid inom mycket 

 bet\'dande områden öfver den från isens tid k\'arlämnade stenbundna mo- 

 ränmarken jämna lerslätter, hvilkas jordmån och dräneringsförhållanden 

 voro särskildt tilltalande för vissa af de arter, som .stodo på vakt, fär- 

 diga att taga det nya landet i besittning. 



Innan vi söka skildra förloppet härvid, är det af vikt att erhålla 

 åtminstone någon föreställning om huru lång tid som åtgått för, om jag 

 så får säga, ordnandet af \åra .skogar. Visserligen är det ej möjligt att 

 med säkerhet uppskatta de geologiska tidrymderna i år, men ju närmare 

 vi nalkas vår egen tid, desto mindre s\årighet erbjuder sig för en un- 

 gefärlig beräkning. På grunder, som i detta sammanhang ej kunna fram- 

 läggas, förefaller det som om det knappast kunde vara synnerligen myc- 

 ket mindre än omkring femtiotusen år sedan den efter istiden första 

 skogen började växa inom södra Skandinavien. Att det skulle kunna 

 vara så månget tiotusental år längre sedan, synes ej heller vara sanno- 

 likt. Under denna tid ha således omkring tusen generationer af våra 

 vanliga träd hunnit växa upp till fröbara, och om man sätter 300 år 

 som åldersgräns för den svenska skogen, hvilken gräns den emellertid 

 mera sällan torde ha nått, så ha det .sydligaste Sveriges skogar hunnit 

 omsättas ej mindre än 1 70 gånger. Dessa sifiror äro naturligen endast 

 tankefoster, ty ofantligt många förhållanden ha på skilda platser i olika 



