SVENSKA SKOOARNES IIISTOKIA. 1 5 



(Icn ciia fftcr den andra af i\r nuxaiandc sx^enslca triulcn ncli skogs- 

 \ axlcrna infunnit sig, framg.ir \id studium af mossarnas ocli kaikluffcrnas 

 lur/.on. l)c undre delarna af denna innehålla endast sådana arter, cxem- 

 |)el\is hjork, as|), roiin, saljj, kräkbär, lingon, odon samt mossor, som i vara 

 chigar äro karaktärsväxter i det nordliga Sveriges tallskogar, men i de 

 mellersta och öfre delarna af furzonen tillkomma allt flera löfträtl och 

 buskar, sasoin /i)td, klibbal, masurbjörk och hassel, h\ilka ännu äro 

 bundna \id sydligare nejder. \'i känna \isserligen hufvLuklragen i dessa 

 gamla skogars utseende, men synnerligen u])|)lysande och intressanta \'ore 

 helt séikert omfattande detaljstudier af sä\äl björk- som tallzonen inom 

 nägra \äl \alila s)-dsvenska torfniossiu'. härigenom skulle utan t\if\el 

 \tterligare stöd vinnas för afgörande icke blott af flera betydelsefulla 

 \äxtarters inbördes invandringstid, utan äfven af en fråga, som i viss 

 mån äger praktisk innebörd, nämligen huru\'ida, såsom jag tror, i den 

 äldre furzonens lager ingå lämningar af ilen h()gnordiska tallen (1'inus 

 siKestris ,? lapponica). Kritiskt gjorda studier öf\'er tillväxtförhallanden;i 

 m. m. i tien tidens skogar skulle äfven vara af värde. Men framför allt 

 skulle de letla till klarare insikt om likhelei' och olikheter mellan de 

 lorna, af människan alkleles orörda naturskogarna och de nuvarande. 

 Sa\idt man hittills vet, ha imder den äldre furtiden de torra, risrika 

 tallskogarna inom stora områden af värt land haft en betydande utbred- 

 ning. Den rikliga mängd kol, som dessa aflagringar innehålla, \isar, 

 ;itt elden \arit en ingalunda sälls\-nt gast i dem. I den yngre furtiilen 

 möter däremot ofta en anmärkningsvärdt riklig inblandning af löfträd 

 och örter i tallskogen. Det må dock ej förbises, att mossarna huf\ud- 

 sakligen bära vittne om skogens utseende utmed stränderna af de forna 

 sjöarne, där löfträd hade lättare att hålla stånd än inne i skogens djup. 



Ett är emellertid säkert, tallskogen invandrade från söder och möj- 

 ligen äfven frän öster och utbredde sig jämförelsevis hastigt öfver landet. 

 Det vill t. o. m. synas, .som om den trängt fram alldeles inpä det i 

 mellersta Norrlands nuvarande skogområde längst k\'arliggande smältande 

 partiet af den forna stora inlandsisen. Oaktadt alla undersökningar har 

 det nämligen icke lyckats att här uppe påvisa någon särskild dryaszon 

 och björkzon, utan tailzonen hvilar här alltid direkt på istidens bildningar. 

 \'tterligare undersökningar äro visserligen af nöden, innan detta kan an- 

 ses ådagalagdt, men i ty fall måste vi antaga, att vår nuxarande fjäll- 

 flora tagit om\ägen öfver Norge. Att fjälltrakterna utmed riksgränsen 

 tidigare blefvo isfria än låglandet i öster, är, sä egendomligt det kan 

 låta, afgörande bcvisadt. 



Ekskogarnas tid. Tallens välde i skogen bröts af eken. Det fanns 

 en tid dä en bred landbrygga öfver de danska öarna förband Syd- 



