OM TORRLÄGGNING AI- FÖRSUMPAIJ SKOGSMARK. 2g 



sumpmarkens djup till fast botten och medelst afvägning om fallets höjd 

 och riktning. ICndast härigenom kan utrönas, huruvida fullständig torr- 

 läggning är möjlig utan alltför dryga omkostnader. 



Högmossar med kupig yta och flera meters djup luitmossa (Sphag- 

 numarter), här och hvar albrutna af gölar och tjärnar, äro i de flesta 

 fall, sä vidt S)ftet är att vinna mark för skogsproduktion, mindre lämp- 

 liga fcir en fullständig och omedelbar afdikning. Flerstädes sträcka sig 

 dessa mossar milsvidt omkring och äro stadda i fortsatt om än knappt 

 märkbar tillväxt ät sidorna och pä höjden, denom ui)prensning af alla 

 naturliga aflojjp och genomskärning af dämmande torf- och grusvallar 

 samt genom anbringande af s. k. laggdiken ä själfva mossarne kan dock 

 försumpningens vidare utbredning förekommas. Laggdikena böra läggas 

 längs mo.sskanterna, antingen rundt omkring eller åtminstone pä kortare 

 sträckor närmast utlojjijeii. h"ör att tjäna som afledare för vattnet i 

 mosskanterna böra dessa diken anbringas ett stycke frän fastmarken, 

 men ej längre ut än att deras botten när fast grund, hvarigenom frän 

 omgifvandc höjder nedrinnande vatten kan i dikena uppfångas och ledas 

 mot afloppen, innan detsamma nätt mossens djupare delar. 



Vissa högmossar synas dock vara stadda i förmultningstillständ, och 

 deras tillväxande är dä begränsadt. Uti Smaland, Xärke m. fl. land- 

 skap förekomma odlingar i kanterna af dylika mossar. Den ofruktbara 

 högmossen ligger mångenstädes utanför odlingsmarken utan annan 

 vattenafledning än den naturliga. 



Utan alltför stora kostnader kan afdikning af högmossar äfven 

 annorstädes låta sig göra, om förhållandena därför genom ett högt fall 

 för afloppet äro gynnsamma. Vi hafva sett en sådan afdikad högmosse 

 mecl flera gan.ska stora tjärnar, hvilka blifvit alldeles torrlagda eller högst 

 betyilligt sänkta, (ienom flottning af torfven i grafvarna hade arbets- 

 kostnaden kunnat nedbringas. En framstående .skogsman har äfven 

 ineddelat o.ss såsom sin erfarenhet om högmossars utdikning och torr- 

 läggning, att man måste upptaga djupa grafvar för att få någon effekt. 

 Man vinner mera med dcs.sa än med ett sy.stem af grunda diken, hvilka 

 endast förmå hämma mossens tillväxt. Grunddikar man en högmosse 

 medelst en djup kanal, blir sättningen kolossal, och mossen anlöpes 

 snart öf\-erallt med tallskog. litt system af i ä i '/, meters djupa diken 

 förmår endast framalstra skog några meter frän dikesbädden, och denna 

 skogs framtid är mycket osäker. 



Mossar och myrar med plan yta och fast botten pä ett djup af 

 licigst I meter äro alltid möjliga att afdika för skogsproduktion. Torr- 

 läggningsarbetena böra tlock ej göras brådstörtadt. Utom själfva afloppet 

 (.)ch laggdikena upptagas il(;ck huf\ udgraf\arn,i genom mossen eller 



