30 J. o AF ZELLKN. 



myren pä en gång. Körst efter ett par års förlopp uppgräfvas, om så 

 erfordras, tvärdiken för fältets fullständiga sönderdelande på lämpliga 

 mellanrum. 



Mdd starr gräs, vicd buskar af björk, tall och gran beväxta, god- 

 artade myrar och kärr, liksom alkärr, äro naturligen fullt lämpliga för 

 omedelbar torrläggning. A sådana marker kan det somligstädes blifva 

 nödvändigt att några år efter dikningcns fullbordande afröja den förut- 

 varande buskskogen, dä densamma, trots pånyttfödelsen och rask \'äxt 

 under några år, ej är mäktig att utvecklas till fullgod skog, men blir 

 ett spärrande hinder för den lifskraftiga återväxten. 



Af det anförda framgår, att högmossarne i allmänhet måste anses 

 odugliga att afdikas för skogsproduktion, såvida ej vid gynnsamma för- 

 iiällanden vattnet kan med djupa kanaler bortföras från bottnen af mos- 

 sarne, Inilka därefter länuias att sätta sig under en följd at år och niiij- 

 ligen genom .själfsädd frän närliggande skog blif\a skogbärantlc. I'"ör 

 andra försumpade utmarksomräden inskränker sig spörsmålet beträftände 

 deras förvärfvande till skogsbörd genom vattnets afledande till en jäm- 

 förelse mellan omkostnaderna för och vinsten af torrläggningsarbetet. 

 .Särskildt i fråga om mindre kärr- och mossmarker ställa sig kostnaderna 

 mången gäng höga i förhållande till vinstjordens storlek. All vattenaf- 

 ledning genom upprensning af uppdämda bäckar och andra vatten- 

 aflopp är dock såsom sagdt öf\erallt [iä sin plats. 



Öfvergå vi nu till afdikningsarbetets utförantle, torde knajipast be- 

 höfva erinras, att hufvudafloppet för vattnet i den försumpade marken 

 anordnas kortaste vägen från områdets lägre delar dit fritt fall kan er- 

 hällas. Man bör härvid ej rygga tillbaka för att draga fram en aflopps- 

 graf genom en mindre höjning i terrängen, om längden af grafven där- 

 igenom i betydligare män minskas och det fria fallet snarare uppnäs. 

 Hufvudgrafvarne böra sä vidt möjligt göras raka, och kostnader ej sparas 

 för att i dem bortspränga mötande sten och hällar. Sidografvar, lagg- 

 och stickdiken kunna däremot upptagas i krökningar för att kringgå 

 hinder af alla slag, hvilkas undanskaffande skulle medföra afsevärda ut- 

 gifter. ■ Fallet >' i grafvarnas botten bör helst vara lika öfverallt, om 

 möjligt större i huf\'udgrafvarna och störst i afloppets nedre del. Som 

 ett godt fall anses '/ a i på hundradet af längden, men man måste 

 för att nedbringa kostnaderna äfven vara tillfreds med i på 500 ä 1,000. 

 Grafvarnas djup rättas efter behofvet för att bortleda vattnet från för- 

 sumpningens lägsta del. Deras bottehbredd tages i vanliga fall 30 cm., 

 men bör för större vattenkvantiteter och tvärare >slänt; ökas till 40 ä 

 fio cm. I"ör att till det minsta möjliga nedbringa arbetskostnaderna är 

 frågan om den lämpliga lutningen pä grafväggarna af stor betydelse. 



