40 TRAVARUMARKNADEN. 



Syd-Afrika — ehuru köpare af furuplankor III, IV S: V till 

 synnerligen vackra priser — vill dock fortfarande vidhålla sina stipula- 

 tioner om längdförhållanden och har icke ännu i nämnvärd mån, sä som 

 man gerna ville tro efter kriget skulle blifva fallet, visat sig vilja för- 

 söka importera andra än å denna marknad förut gängse dimensioner. 



I förbigående må ock nämnas rörande Australien, att rapporter där- 

 ifrån ingå om stora lager och ringa köplust. 



Men om det ock skulle dröja något innan köparne i resp. länder 

 besluta sig för att gå i marknaden, kan man å andra sidan tryggt påstå, 

 att de svenske exportörerna med lugn och tillförsikt kunna vänta. Till- 

 följe det i det hela gynnsamma ijolåret har mången tung börda lyfts 

 från deras skuldror. Flertalet har redan nu till fördelaktiga priser pla- 

 cerat en god del af fö.\. -lagren, hvarigenom intresset att hålla priserna 

 uppe också öfverflyttats på köparne. Därtill kommer dels att finnarne 

 genom stora höstskeppningar och ovanligt små lager böra kunna räknas 

 såsom pålitliga bundsförvanter, dels att Hvita-hafs-exportörerna, h\ilka 

 för öfrigt knappast ännu varit i marknaden, låtit förstå, att de tillfölje 

 reducerad timmerfångst och minskade lager ämna hålla fanan högt, och 

 slutligen att amerikanskt virke på grund af såväl inhemsk konsumtion 

 som högt uppdrifvet timmer- och produktionspris icke kan befaras komma 

 att oiifereras som ett prisbilligt substitut. 



Säljarnes ställning torde alltså kunna kallas synnerligen stark. Stark 

 och därför också ans\arsfull! Det är dock att hoppas, att denna makt- 

 ställning icke missbrukas. Det finnes bland trävaruindustriens represen- 

 tanter såväl exportörer som spekulatörer . Med fullt förtroende hoppas 

 man, att i dessa sammanslagningarnas tider ledningen hvilar hos män 

 af förstnämnda kategori. Då är man också förvissad om att ansvars- 

 känsla finnes icke blott inåt emot eget land och egen industri utan ock 

 utåt gent emot denna industris afnämare. 



Vid Sundsvalls-mötet 1901 nöjde man sig med att önska, att genom 

 minskad timmerfångst kunna förhindra ett ytterligare prisfall. Det lyc- 

 kades öfver förväntan, och en fortsatt begränsning har hjälpt oss till de 

 priser, vi nu inhösta; priser som ge oss ersättning för de uppoffringar vi 

 gjort; priser som visa, att vi icke gärna unna våra afnämare någon s)-nner- 

 ligen stor avans vid återförsäljning; priser som t. o. m. i ett fall blifxit 

 prohibitiva, hvaraf följden är, att annat träslag arbetar sig in i marknaden. 

 Ur ren exportsynpunkt bjuder klokheten a.XX \ detta åsyftade fall görs. ett 

 blott helt litet »tillmötesgående» för att få lif i marknaden och bibehålla 

 densamma för nordiskt trä. Säijarne äro, som påpekats, nog starka att 

 utan risk kunna operera i denna riktning. 



Men för öfrigt, må vi hålla på priserna och också ta dem när de bjudas! 



