SKOGSVÄRDSFÖRENINGENS TIDSKRIFT I9O3. H. 2. 



På mossen vid orrleken. 



Af 

 C. A. HollKren. 



Bland jaktsätt ä orre, som i prof. Nilssons fagelfauna — i upp- 

 laj^orna såväl af är 1835 som år 1864 — förordas, är det på: »orrlek 

 eller spel'', och hvilket ä<^or rum, säges det där, : på sädana mossar, 

 där orrarne samlas för att leka, och där jägaren byggt en skottkoja af 

 ris med topparna ih()])lagda up]5till . 



När jag som ung läste om detta jaktsätt, tilltalade del mig i högsta 

 grad. O så härligt, tänkte jag, att i vårmorgonens tidiga timme fä sitta 

 så där och .skjuta den ena orren efter den andra, ja, flere i ett skott, 

 när de, som prof. Nilsson säger, »lufvas med hvarann», och att så fa 

 skjuta med stöd sen; det låg någonting i dessa fä rader, .som satte det 

 unga, gryende jägarsinnet i stämning; den som kunde fä vara med om 

 sådant ändå! Något tillfälle gafs dock ej att fa njuta af denna jakt, 

 ty orren var i den jaktstadga - 1808 års — som gällde före den af är 

 1864, fridlyst från i augusti till 15 mars, och således ej föremål förvår- 

 jakt på spel, då han före denna tid — 16 mars — sällan åtminstone i 

 mellersta Sverige börjar så där samlas till lek. 



Händelserna ville emellertid foga sig så, att jag omsider skulle få 

 i någon mån erfara de känslor, detta såsom jakt förr gouterade, men 

 numera såsom krypskytte ansedda sätt att jaga orre kunde medföra a 

 tle.ss utöfvare. 



Det begaf sig nämligen, att jag, då jag vid medlet af oktober må- 

 nad är iSgg var sysselsatt med skogsarbeten på en kronopark i Hal- 

 land, lade märke till, hurusom orrtuppar på morgonen voro samlade till 

 lek pä en större mo.sse, blåsande och kuttrande samt levererande bataljer 

 meil hvarandra. 



När jag stod och beskådade detta sceneri, rann mig i sinnet 

 som en dröm min ungdomstids önskningar, och kom jag att erinra mig 

 innehållet i den bok, Nilssons Fauna, hvilken var min ungdoms ideal 

 och för hvilken jag ännu i dag hyser en sublim vördnad — detta må- 

 hända mest därför, att den kom i mina händer i min ålders skära vår 

 — i den tid, då ungdomens dagg låg pä lifvet kvar. Skulle jag då 

 för en gång försöka mig på detta af prof Nilsson så lifliigt skildrade 

 spel.skytte, tänkte jag. Ja, må ske! Det gällde nu visserligen höstskytte, 



SKOssVi^riis/oreningrns Titiskri/t igoj. a 



