54 c. A. HOLLGREN. 



blefvo sittande där de slagit ned med hufvudet indraget i kroppen och 

 med lyran fredligt sänkt som det syntes likgiltiga för de yngre och 

 lifiigare kamraternas prestationer, dem de naturligtvis varit vana att åse, 

 då dessa föreställningar pågått en tid bortåt hvarje klar och vacker 

 morgon. O Ibland ser man någon af de äldre tupparne likasom vakna 

 upp ur sin slummer och utstöta ett lystrande ljud > krokokarrn , eljest 

 äro de mera tystlåtna af sig, öfvérlämnande åt de yngre att jämte det 

 de utföra pajazzonumren äfven ansvara för att det musikaliska elementet 

 under festen kommer till sin fulla rätt. Det är en idyllisk tafla att 

 skåda denna orrlek; synnerligen vacker ter den sig, när den lätta dim- 

 man dragés liksom ridån på en teater åt sidan, och solen träder fram 

 öfver ljungkullarna, kastande sina strålar öfver de med iskristaller be- 

 täckta starrstråen å mossen, kommande dessa att skimra i en hvitglän- 

 sande prakt, vid sidan af hvilken de kolsvarta orrtupparne afteckna sig 

 som lefvande silhuetter. 



Men uppgörelsens timme nalkas omsider för dessa skogsåverkare. 

 Ett skott, som ekar uppåt bergen, förpassar en af de, som jag tyckte, 

 mest blaserade af deltagarne, synbarligen en mäkta gammal >'probst», 

 ur tiden. 



»Hans blod blef sval 

 af dödens jägarlod.:> 



Skrämda af skottet och den skjutne kamratens dödsryckningar rusar 

 sällskapet i vild fart från platsen och slår ned i de vid mossens kant 

 befintliga tallarna, hvarest en höna förut hela tiden setat och åsett upp- 

 tåget. Med sitt varnande ljud > kock kock> gifva de här tillkänna 

 sin förundran. De hade nog ej kunnat riktigt fatta hvad som var på 

 färde, då jag ej gick ut ur kojan för att upphämta den skjutna orren, 

 och de således ej kunde ana, hvarifrån det lo.ssade skottet kom. 



Då de setat där en .stund, kanhända reflekterande öfver lifvets 

 förgänglighet, och njutit af en femton minuters paus, faller andan 

 pä dem igen, att de skola fortsätta den så snöpligt afbrutna festen, 

 och så komma de åter till kojan, den ena efter den andra, för att 

 göra slut på repertoaren. Länge få de nu ej hålla på; ett skott har 

 samma verkan som det förra. Så pågår det till framemot kl. 8, då före- 

 ställningen synes lyktad, och de uppträdande begifva sig af åt skilda håll, 

 kanske för att såsom hämnd å fallne kamrater fruko.stera på mina tall- 

 plantor på ljungen. 



Glad att omsider få lämna den nu nästan i dyn nedsjunkna rått- 



I) Under de mulna och dimmiga morgnarna var frekvensen a lekarna nästan ingen, 

 beroende antagligen därpå, att under sådana morgnar orr.arne lättare kunna öfverraskas af 

 deras väntade fiende, dufhöken, framför allt när dimman står tjock (hökväder). 



