IKAN UPPLANDSSKOGARNE. Q5 



Kmellertid loidc i de fall — - och dessa äro nu dess bättre mänga 

 och omfattande — dä skogsäyarne lätit sig angeläget vara att sörja för 

 en snar ocli lämplig äterväxt och genom beståndsvårdsåtgärder, afdik- 

 ningar samt förbättrande af transportvägarna för de framtida skogspro- 

 dukterna afsevärdt höjt skogsbeståndens och markens pnxluktionsförmåga, 

 nägot beriittigadl klander ur allmän ekonomisk syni)unkt icke kunna uttalas 

 öfver ett lillgoilogcirande af skogskapitalet utöf\er tillväxten, dä de skogar, 

 som den lui lefvande generationen fatt i arf inom Uppland, mestadels 

 varit af sådan beskaffenhet, att de icke skulle kunnat uthålligt förränta sig 

 så som med visshet kan förväntas af den nya, omsorgsfullt uppdragna och 

 vårdade skogsgeneration, som nu häller på att träda i den gamlas ställe. 



J3en up|)ländska skogsmarken, till större delen moränartad eller berg- 

 bunden, kan icke antagas komma att, säsom i stora trakter af \årt land 

 sker, tagas i ansjjräk för annat än skogsi)roduktion. Upplands natur af 

 öfvervägande skogslandskap förblifver därför säkerligen beståndande. 

 Ivfter medlet af det nu ingångna århundradet skall därför, därest en 

 ordnad, intensiv skogshushållning, såsom är att hoppas, fortfarande vinner 

 terräng och under några årtionden fatt verka, inom den långt öfvervä- 

 gande delen af landskapets skogsmarker den därstädes till högst 2,1 kub.- 

 ineter pr hektar skogsniark uppskattade nuvarande tillväxten säkerligen 

 hafva nära nog fördubblats och en uthållig, endast af oöf\cr\inneliga natur- 

 förhållanden begränsad skogsproduktion, betydligt större och mångfaldigt 

 värdefullare än den nu möjliga, fylla de ökade behofven. Ett godt vitt- 

 nesbörd om hvad ett lämpligt afverkningssätt och ändamålsenliga skogs- 

 odlingsåtgärder i förening med en omsorgsfull beståndsvård äfven inom 

 Ujipland kunna åstadkomma, lämna de å skilda orter medelst själfför- 

 yngring eller kultur grundade bestånd, som nu flerestädes och ofta förr 

 än de nått 50 års ålder hålla en virkesmassa, afse\ärdt större pä yten- 

 heten än den, som ä samma i)lats lämnats af den torutgångna, mera än 

 ilubbelt äldre sko"en. 



