O.M UPPDRAGNING AK TAI.I.PLANIOR. I I I 



rikt utNTcklaik rotsj-stcui ocli däifor Ijoidc vara s\är att ta^a u|i|) ur 

 torfvcn, 1)111 (le skola ])lanteras med Ijara rötter. Den afbiklatlc pl.-intan 

 ar dock blott ett försöksobjekt och det iir län<^t ifrån d:r Möllers afsikt 

 att förorda uppdragning af jjlantor endast i räiunmis. Men innan nian 

 köper konstgjorda gödningsämnen, bör man ej låta gå sig ur hiinderna 

 särskildt i i)lantskolorna det förträffliga naturliga gödningsämne, som 

 torfven synes erbjuda, menar helt riktigt d:r Möller. 



Ännu ;u' icke si.sta ordet sagdt i humustcorien. När \i betrakta 

 sådana torfjor(ls|)laiitiir iiiäste \i alltid återkoninia till det förmodandet, 

 att i den räa humusen ändå kanske finnes mera för plantorna närings- 

 rika ämnen, än hvad man kan finna af torfvens fysikaliska egenskaj^er 

 och dess ringa halt af lösliga, upptagbara näringssalter. Den vidsträckta 

 hittills alls icke eller otillfredsställande iakttagna förekomsten af svamp- 

 mycelier i det inre af friska plantor skall kanske ännu en gäng lämna 

 nyckeln till förståendet af den i denna punkt sedan länge, men alltid 

 änyo framträtlande motsägelsen mellan teori och ])raktik. 



Betänkligt skrala äro de plantor, som uppdragits i ren gul mineral- 

 sand och Inilka finnas afbildade ä fig. 5. De upi)nädde en medelhöjd 

 af blott 4, i cm., och rotsystemet ser nästan ut, som det tillhörde en 

 annan växtart vid jämförelse med fig. 7. Denna gula sand, som vid 

 alla undersökningarna lämnade det sämsta resultatet, är dock ansedd 

 som markens egentliga förvittringszon. Den är nämligen, såsom Ramann 

 påvisat, rikast på upptagbara, lösliga, mineraliska ämnen. Hvad som 

 däremot fattas den, .särskildt \id jämförelse med humusen, kan efter \ar 

 nuvarande kännedom ej \ara annat än kväfve. 



M)xket intressanta äro, hvad rotsystemet beträffar, äfven försöken 

 med blandning af jordlagren. A fig. 6 synes en 2-årig planta uppdra- 

 gen i till lika delar blandad sandjord och torf. Plantan har ett likfor- 

 migt rotsystem af samma karaktär som torfplantans, ehuru svagare. 

 .\fven denna plantas öfverjordiska del var 10,4 cm. kortare än torfjords- 

 tallen. Erinra vi o.ss, att den rena sandens tallplanta blott nådde 4,3 

 cm., sä måste vi erkänna, att en blandning af hälften torf till sanden 

 varit nog för att frambringa särdeles goda och kraftiga plantor. 



Blefvo samma mängd torf och gul sand icke, såsom förut beskrifvits, 

 blandade, utan ordnade i tvänne lager med sanden under och humusen 

 öfver, så medförde detta en intressant följd. Pä dessa tallplantor kunde 

 visserligen ej märkas någon särskild höjdskillnatl mot torfjords]ilantorna 

 och äfven rotens allmänna karaktär var tlensamma, men rotbildningen 

 var rikare i det öfre lagret (torfven), hvadan rotsystemets tyngdpunkt så 

 att säga flyttats uppåt. 



