112 



OM UPPDRAGNING AF TALLPLANTOR. 



Helt annan blef däremot rotbildningen, då en omvänd anordning af 

 lagren användes med torfven underst och sanden öfverst. Här kunde 

 (fig. 8) tydligen konstateras starkare och kraftigare rot, när den nått 

 ned till torflagret. I öfre delen af sandlagret funnos endast några korta 

 sidorötter, hvarefter följde en lång, rak pålrot, som slutligen starkt för- 

 grenade sig i torflagret. Denna rotbildning kan knappast betecknas som 

 normal. Blir t. e.x. i en plantskola jorden bearbetad genom rajolering 

 efter det sålunda här framställda mönstret, skall lätt 

 uppstå plantor af nyss skildrad rottyp. Hvarjepraktiker 

 må.ste dock inse, att vid sådana plantors upptagande 

 de räddningslöst skola gå af på det ställe, där roten 

 inträder i torflagret. Detta visade sig äfven vid för- 

 sök.splantornas upptagande, hvarvid naturligtvis den 

 tänkbart största försiktighet måste iakttagas. Vid 

 praktisk tillämpning blefve det helt enkelt omöjligt 

 undgå att rycka af plantorna. 



Följden af en sådan behandling blir dä, att 

 [ilantor, hvilkas öfverjordiska del se förträffliga ut, 

 blott hafva ett hälft rotsystem, som lätt kan gifva 

 den oerfarne intryck af fullständighet, ehuru den 

 bästa delen fattas. Om sedan planteringen vid tiden 

 för något besök står dålig, får man ej skylla på torka 

 eller något dylikt; det är nämligen naturligt att plan- 

 tor med sådant missförhållande mellan rot och barr 

 ej skola trifvas. Samma motsats, hvilken som ofvan 

 beskrifvits, när lådorna endast fylldes med torf och 

 gul sand, framträdde äfven, ehuru ej så skarpt, när 

 de naturliga lagren i marken, torf, mull, blysand och 

 gul sand vändes upp och ned såsom sker, då »fyllda 

 gropar» upptagas med spade. I detta fall erhölls 

 ett mi.s.sbildadt rotsystem, liknande det ny.ss beskrifna, 

 men då lagren lågo normalt, ehuru väl luckrade och något blandade, 

 erhölls ett rotsystem, hvars förgrening aftog nedåt. Ett sådant rotsystem 

 är utan tvifvel önskvärdt för att en kultur skall lyckas väl. 



Då såsom förut har nämnts, de nu skildrade såddförsöken endast 

 hafva karaktären af orienterande försök, har d:r Möller ej kunnat lämna 

 någon närmare förklaring af de rätt uppseendeväckande resultat, hvar- 

 till han kommit. För praktiken kan man dock redan lära ett och annat 

 af stort intresse. 



Som ett kraftigt gödningsämne verkar icke blott den goda humusen 

 (mullen) utan äfven den rena råhumusen [torfven), om den i sönderstyckad 



Fig. 8. 



