SKOGSVÅRDSFÖRENINGENS TIDSKRIFT I903. H. 4 O. 5. 



Tallvirkets impregnering genom stammens 

 barkning å rot. 



af 

 Wilh. Ekman. 



(Föredrag vid Föreningens för skogsvärd sammanträde den 3 april.) 



Göres med en yxa ett inhugg i stammen på något af våra barrträd, 

 utsipprar i allmänhet snart nog kåda. Endast några få barrträd äro 

 icke kådförande, t. ex. en och idegran, hvarjämte silfvergranen har sina 

 hartskanaler förlagda till barken. Hartskanalerna i våra vanliga barr- 

 träd, tallen och granen, löpa i vertikal och horisontal led, men under 

 det att hos tallen de vertikala kanalerna äro öf\ervägande, äro de hori- 

 sontala de allmännaste hos granen. En gifven följd häraf är, att om 

 man vill åstadkomma kåda från en gran, bör man barka densamma, då 

 de horisontala hartskanalerna öppnas, under det att om största möjliga 

 kådutflöde från en tall skall vinnas, göres ett horisontalt inhugg i stam- 

 men. Detta förhållande var väl bekant på 1870-talet, då så många trä- 

 oljefabriker uppväxte, hvilka just insamlade den för harts och terpentin- 

 kokningen erforderliga kådan på sätt som nu omnämnts.''' 



I det följande kommer endast uppmärksamhet att fästas vid tallens 

 förhållande vid d\'likt kådutflöde. 



Såras en tall, detta må nu \ara i vertikal eller horisontal led, sträfva 

 en massa svampsporer att inkomma i det öppna såret för att där ut- 

 veckla sig. Trädet söker skydda sig häremot genom afsöndring 

 af kåda, som täcker sårytan och hindrar sporerna från att komma i be- 

 röring med \eden. Ar då kådutflödet tillräckligt stort för att hela ytan 

 skall täckas, finna .sporerna ej lämplig grobädd, men är förhållandet 

 omvändt, uppstå de sedvanliga rötorna. Exempel härå ha vi i de van- 

 liga små bläckorna, där å tallen sällan röta uppträder, och på motsatsen 

 i de stora brandlyrarna, som ofta på något ställe bli rötskadade. 



* A. W. Söderhjelm : Iakttagelser rörande tillverkning af terpentin, tjära, harts, m. m. 

 Västerås 1869. 



