144 MEDDELANDEN. 



låga och att undantag för förbrukning till eget och annans behof ej neutralisera 

 lagen och göra densamma verkningslös. 



Frågan må nu falla vid denna riksdag eller icke: skogen är för vårt 

 nordliga land af sådan oerhörd betydelse, att hjalp och snar hjälp och kraftig 

 hjälp måste bringas mot den allt mer öfverhandtagande förödelsen, som hotar oss. 



Jägiunstarcii Hollgrcii gendref uppfattningen om den fara för trakasserier, 

 som befaras kunna inträffa vid tillämpningen af skogslagförslaget beträffande 

 tillräckligheten af vidtagna åtgärder för äterväxtens främjande. Talaren före- 

 ställde sig dock, att dä det blefve skogsstatens medlemmar, som komma att 

 fälla omdömet, torde detta ej utfalla alltför härdt gent emot den enskilde, dä 

 de nog skola inse^ att öfvertygelsens väg särskildt härvidlag är den bästa. 

 Afverkningsförbuden kunna ej synas stränga, ty de hafva sin motsvarighet på 

 andra håll, t. ex. hvad beträffar jakten, dä totalförbud, orsakade genom allt 

 för strängt anlitande af villebrådsstammen, förhindra markägaren att i åratal 

 fä tillgodogöra sig villebrådet på sina ägor. Men för att det stora målet skall 

 vinnas, får man äfven bereda sig på uppoffringar i ett eller annat afseende. 



Vidare framhöll talaren, att allt bör göras för sakens framgång nu, och 

 att det vore en riksolycka, om den längre uppskjutes, ty man vet ej, huru 

 länge det kunde dröja, innan den åter kunde arbeta sig fram. 



En del ville kanske invända mot lagförslaget, att det ej passar för en- 

 skildes skogar, utan att staten, hvars framtid är obegränsad, endast är i stånd 

 ägna skogarne sådant skydd. Men samma förhållanden som röra statens skogar 

 ansåg talaren gälla de enskildes, om de tagas i kollektivbemärkelse, dä det 

 blir nationen det gäller. Den stora insatsen skogarne göra i det nationella 

 lifvet genom att förse landet med virke och bidraga med omkring So % 

 till värdet af exporten, vore härför ett tala.nde bevis. Ville man inga i detaljer, 

 funne man också, huru stor roll skogarne spela i ekonomien. Mänga af \åra 

 järnvägar äro anlagda med hänsyn till skogstillgängen; utsinar denna, gå järn- 

 vägarne med förlust; stora anläggningar vid lastageplatser och hamnar för 

 virkesupplag blifva ej vinstgifvande, och hamnumgälder för skeppsfarten minskas, 

 hvilket allt beröfvar bolag och enskilda samhällen påräknade inkomster och där- 

 igenom återverkar på individerna genom högre skatter. Skogshemmanen för- 

 lora i värde och deras ägare fä svårt att reda sig pä endast det torftiga jord- 

 bruket, hvarigenom emigrationens väg beträdes. 



.Skogens stora betydelse i ekonomien manar således till att göra allt för 

 dess bevarande. Man talar om våra slumrande millioner i torfmossar och 

 berg, man talar om våra i skogarne »ruttnande millioner», hvilkas betydelse 

 öfverskattats, då det virke, som afses, är för svåråtkomligt för att fä behållet 

 saluvärde, men man talar ej sä mycket om de millioner för att ej säga hundra- 

 tals millioner, som döda ligga i våra stora kalmarker, hvilka dock äro lätta att 

 göra räntebärande, då många af dem finnas i närheten af goda afsättningsorter. 

 Huru stor nationalförlusten häraf vore, belyste talaren med ett e.xempel. I Hall- 

 land äro bortåt 185,000 hektar ljungmarker kala, utan alt de lämna någon afse- 

 värd inkomst. Vore dessa bevä.xta med loo-ärig någorlunda sluten skog, 

 kunde man beräkna dem hafva minst 28,000,000 kbm., värda efter 2 kr. pr 

 kbm. 56,000,000 kr. Detta är blott Hallands kalmarker; medtagas i beräk- 

 ningen alla andra kalmarker, blefve summan ofantlig. 



I sädana fall som dessa borde man kunna begära hjälp af nationens 

 målsmän, af Riksdagen. Till den vädja vi nu om beskydd för den helgedom, 



