146 JIEDDEI.ANDEN. 



medföra oerhörda kostnader, som icke alls stode i något förhållande till hvad 

 därmed vunnes. Och att indela Norrland i zoner mötte oöfverstigliga svårig- 

 heter, därför att förhållandena vid kusten och längre västerut, synnerligast mot 

 fjällen, voro sä ytterst olika. Denna olikhet gällde i öfrigt icke blott de stora 

 hufvudfloddalarna utan äfven de smärre biälfvarna, där ock förhållandena mel- 

 lan floddalarnas nedre lopp och dess öfre mera afiägsna trakter kunde vara 

 vidt skilda. Länsindelningen kunde därför för sådant ändamål icke alls komma 

 ifråga och icke ens sockenindelningen, ty i de stora norrländska socknarna är 

 det oftast mycket stor skillnad mellan själfva bygden och de bortre, i flesta 

 fallen högre belägna trakterna. — Andra menade, att man med en dimen- 

 sionslag skulle komma ifrån att blifva beroende af det subjektiva omdömet 

 och det därigenom fruktade godtycket. Men dessa glömde, att vid den 

 stämpling, som skulle ske för att få afverka under dimensionen, skogsägaren 

 blefve lika beroende af det subjektiva omdömet hos förrättningsmannen, 

 enär han ju vore bunden af, huruvida sådan afverkning kunde anses 

 vara förenlig med skogens ordentliga skötsel. — Men, sade talaren, vore 

 dä månne verkligen någon sä stor fara för, att med Kungl. Maj:ts lag- 

 förslag en skogsägare skulle kunna bli utsatt för godtycke och trakasserier vid 

 lagens tillämpning? Att det vid bedömandet, huruvida genom skedd afverk- 

 ning skogens föryngring blifvit äfventyrad eller icke, olika omdömen kunde 

 göra sig gällande, sä att i ena fallet en anmärkning finge passera oanmärkt, 

 under det att ett annat liknande fall gåfve anledning till varning om mera 

 försiktighet, kunde icke bestridas. Men inträffade därigenom något så farligt 

 för skogsägaren ? I förra fallet finge han afverka något härdare i öfverens- 

 stämmelse med sin önskan och i senare fallet finge han afverka något mindre, 

 som visserligen kunde vara mot hans önskan, men hvilket dock vore till sko- 

 gens, d. v. s. hans egen fördel. Ty man måste komma ihåg, att med detta 

 lagförslag finge skogsägaren rätt att afverka mera än tillvä.xten och detta ända 

 tills att afverkningen gått sä långt, att föryngringen syntes äfventyrad. Men 

 öfverafverkning — d. v. s. afverkning utöfver tillvä.xten — nedsatte den- 

 samma, hvarför en något försiktigare afverkning gjorde en sådan minskning i 

 tillväxten mindre afsevärd, hvilket ju i själfva verket vore till fördel för sko- 

 gen, d. v. s. skogsägaren, 



Beträffande de motförslag, som af olika motionärer vid riksdagen blifvit 

 väckta, anhöll tal. att med några ord särskildt få beröra förslaget om en di- 

 mensionslag för Jämtlands och Västernorrlands län, hvilket lagförslag en annan 

 motionär önskade fä giltigt äfven för Gefleborgs län. Detta förslag grundade 

 sig pä den för Norr- och Västerbottens läns kustland gällande dimensions- 

 lagen, men skilde sig detsamma från denna afsevärdt i afseende å själfva di- 

 mensionen. Då nämligen lagen för Norr- och Västerbottens län gällde en dimen- 

 sion af 21 cm. innanför barken 4^/^ m. frän roten, hvilket kunde anses mot- 

 svara 29 cm. utanpå barken vid brösthöjd, d. v. s. i'/_, m. frän roten, så 

 hade nu nämnda lagförslag följande dimensioner utanpå barken 1 72 m. frän 

 roten: för tall 25 cm. och för gran 21 cm. inom Jämtlands län och 19 cm. 

 inom Västernorrlands län. Dä man nu läste de gillanden, som Norr- och 

 Västerbottens läns bägge landsting afgifvit öfver skogskommitténs förslag till 

 jämkningar beträffande den under sä lång tid där pröfvade lagen, och däraf 

 funne, att landstingen till de många anmärkningar de hade att anföra mot 

 lagen i dess nuvarande form icke med ett ord vidrörde, att dimensionen 



