148 MEDDELANDEN. 



Strängare än för den mindre. — Nu finge man emellanåt i tidningarna se, 

 huru det och det bolaget genom förvärf af någon stor skogskomplex betryggat 

 en uthållig skeppning af samma storlek som dittills. Mänf in finge nog af 

 sådana notiser föreställningen, att beträffande den uthålliga afverkningen af 

 bolagens skogar åtminstone i mänga fall icke vore så illa beställdt, som det i 

 själfva verket är. Dock måste det medgifvas, att det vore en mycket stor 

 skillnad i, huru bolagen afverkade sina skogar. Då nämligen en del skötte 

 afverkningarna med större eller mindre hänsynsfullhet och åtminstone sökte att 

 afverka, sä att återväxten icke allt för mycket äfventyrades, älvensom ä 

 särskildt de tillgängligare trakterna vidtogo kraftiga åtgärder för återväxtens främ- 

 jande, afverkade för att icke säga skogssköflade åter andra med samma hänsyns- 

 löshet som ett mycket stort antal af de smärre skogsägarna, om ock äfven dessa 

 bolag med kraft bidragit till att hindra skogseldarna och äfven i flera andra af- 

 seenden infört ordning och skick. Men öfverafverkning ägde sä godt som öfver- 

 allt rum. — För dem, som för framtiden ville uppehålla sina sågverk, men nu 

 af konkurrensen tvingades till större afverkningar än skogarna tålde vid, borde 

 en sådan lag blifva mycket välkommen, ty genom de höjda försäljningsprisen 

 och minskade afverkningskostnader, som däraf skulle blifva en följd, skulle 

 dessa bolag i så hög grad profitera, att deras nettobehållning trots den min- 

 skade afverkningen skulle blifva kanske lika stor, och i en framtid skulle 

 vinsten däraf blifva kolossal. iNfen för dem, som hade sin affär ställd pä rea- 

 lisation, skulle nog en sådan lag icke blifva välkommen. Den skulle emeller- 

 tid förhindra sädana äfventyrliga spekulationer, som man pä de senare åren 

 fått vara vittne till, hvarvid ofta utländskt kapital i mer eller mindre grad 

 fått hafva en roll med, och den skulle tillsammans med en allmän skogslag 

 långt säkrare än den af revisionssekreteraren Lindhagen väckta motionen an- 

 gående förbud för bolag i Norrland att förvärfva mark föra till det med mo- 

 tionen åsyftade målet. 



Dä emellertid denna sistnämnda motion tilldragit sig stor uppmärksam- 

 het och många S3'mpatier, ville tal. med ett par ord beröra, huru förhållan- 

 dena skulle te sig, om en lag i denna motions syfte skulle komma att antagas, 

 utan att en lag till förhindrande af skogssköfling ä de enskildes skogar funnes. 

 Ett sådant skärskådande kunde nämligen anses berättigadt, då dels motionären, 

 ehuru han flere gånger uttalat sina sympatier för en skogslag, dock icke af- 

 gifvit denna motion under bestämd förutsättning af att en skogslag funnes, 

 dels sympatierna ä många häll visat sig vara sä stora för denna s. k. Norr- 

 landsfråga, att de där syntes hafva utträngt den dock ofantligt mycket vikti- 

 gare skogslagsfrägan. Ty huru farligt det än kunde anses vara, att den själf- 

 ständiga bondeklassen försvunne, sä vore det dock långt farligare, om skogarna 

 ödelades. — Om nämligen en sådan lag med förbud för bolagen att förvärfva 

 mark skulle antagas, utan att någon skogslag funnes, så komme icke därigenom 

 hemmansvärdena att i någon egentlig grad blifva nedsatta. Och så länge de 

 vore lika högt uppdrifna som nu, måtte man icke tro, att bönderna skulle 

 komma att upphöra sälja sina hemman, därför att bolagen icke finge köpa 

 dem. Frånsedt alla dem, som i följd af obestånd eller arfskifte huru som 

 helst måste sälja, sä skulle nog i allt fall komma att finnas köpare till bön- 

 dernas hemman. Ty dä skulle dessa skogsafverkare för att icke säga skogs- 

 sköflare ex professo, som hade till uppgift att inköpa hemman eller afverk- 

 ningsrätter för att totalt utsköfla dem, förökas såsom gräshoppor. Huru sko- 



