152 MEDDELANDEN. 



kastning. Allt detta gjorde, menade talaren, att de vid mötet samlade skogs- 

 männen kände sig tack skyldiga bruksägaren af Buren för det fosterlands- 

 älskande inlägg han gjort i frågan om statens markinköp, och ville talaren 

 bedja honom, att icke förtröttas, utan inför regering och riksdag fortsätta med 

 sina motioner i syfte att göra staten till stor skogsägare, såsom varande enda 

 sättet att bevara vår svenska skog. Vidare anhöll talaren, att närvarande 

 herrar tidningsmän måtte sjunga ut denna tanke öfver hela landet, så att 

 allmänna opinionen snart blir för densamma, innan skadan genom den på- 

 gående skogssköflingen blir större, än hvad den redan nu är. 



Skograk/aicn, redaktören C. A. Gustafsson framhöll, att hans åsikt rörande 

 Statens markförvärf afvek från den rådande meningen, dä han, såsom en 

 man af folket, hade en mera socialistisk syn på saken. Skötte en privat- 

 person ej sin skog, exempelvis genom att låta marken ligga kal längre tid än 

 10 år, då är han ej värdig att vara förvaltare däraf och då må staten in- 

 gripa och expropriera det ifrågavarande området. Mången anser nog ett så- 

 dant förslag som ett alltför djärft ingrepp i den enskilda äganderätten, men 

 dä jord, luft, skog och vatten äro ett lifsbehof för hela folket, fä de ej förstöras 

 af den enskilde ägaren (förvaltaren). Sker sä, måste staten ingripa såsom 

 folkets representant och återtaga hvad som ursprungligen en gäng varit hela 

 folkets egendom. Fängelsestraff för uraktlåtenhet att skogsodla, ansåg talaren 

 oriktigt, men bättre att sådana marker, som ofvan nämnts, hemfalla till staten 

 eller kommunerna för att sedan bilda krono- eller allmänningsskogar. 



Rörande lagförslagen ansåg talaren vidare en dimensionslag för tall för 

 för hela landet tillräcklig. Härvid skulle intet furuträd under 25 cm (8 tum) 

 vid brösthöjd få afverkas utan särskildt tillstånd. Under resor i de nordligaste 

 delarna af vårt land hade talaren sett, huru ungskogarna där äro skyddade 

 frän afverkning tack vare dimensionslagen. Dä granen hade benägenhet för 

 att uttränga tallen, behöfde den sistnämnda äfven därför skyddas, och våra 

 skogar skulle genom en dylik lag aldrig komma att sakna åtminstone ett värde- 

 rikt trädslag. 



Dä någon ej vidare begärde ordet, beslöt mötet, på hemställan af herr 

 ordföranden, att uttala sin llfligaste önskan, att den pågående riksdagen måtte 

 besluta något verkligt effektivt i lagstiftningsväg för skogsfrågans lösning. 



§ 8. 



Hvad kan åtgöras för att befordra en ändamålsenlig jaktvård 

 inom landet? 



Frågan inleddes af fägmiistaren Hallgren, som framhöll, att sedan gjorda 

 framställningar hos riksdagen om införande af jaktskatt och skärpta lagbe- 

 stämmelser i afseende å jakten strandat och föga utsikt därför finnes att på 

 lagstiftningsväg för närvarande ernå en bättre sakernas ordning i detta fall, 

 jaktvännen och jaktvärdaren måste vara betänkta på att inslå pä andra vägar 

 för att vinna målet, den nyttiga vildnadens fredande och förkofrande. 



Hvarför den utomstående vanligen fäster sä liten vikt vid jakten, ansåg 

 talaren förnämligast ligga i den orsaken, att man tror, att villebrädet spelar 

 så liten roll i den mänskliga ekonomien, och att jakten därför blott är till nöje. 

 Just saknaden af statistik, som visar jaktens värde, vållar, att man ställer sig 

 likgiltig inför jaktvården. Sä t. ex. yttrade vetenskapsakademien, när frågan 

 om förändrad lagstiftning för sjöfägelsjakten var föremål fcir akademiens be- 



