154 MEDDELANDEN. 



tala om jägareförbunden, ville talaren framhålla några synpunkter, huru frän 

 skogsstatens sida bör förfaras för ett höjande af jaktvärden. 



I gällande instruktion för skogsstaten äro dess medlemmar ålagda att 

 utrota rofdjur samt att främja en ändamålsenlig jaktvård, men pä hvad sätt 

 detta skall ske, har icke blifvit närmare beslämdt. Enligt jaktstadgan äro 

 skogsstatens tjänstemän berättigade att med undantag beträffande högdjur idka 

 jakt ä kronans parker, allmänningar och flygsandsfält samt skogsstatens be- 

 tjänte att jaga rofdjur. Det är af stor vikt, att denna rättighet behållas ät 

 skogsstaten, då jaktvärden pä sä sätt kan hällas uppe och traktens villebräds- 

 stam därvid utvecklas. 



Kronoparkerna blifva nämligen dä sä att säga afvelsgårdar för villebrå- 

 det, så mycket mera som en del af detsamma utflyttar till närbelägna om- 

 råden. Detta syfte har man äfven påräknat, när jakten ä desamma förbe- 

 hållits den med jaktvärdens grundsatser förtrogne skogsmannen. 



Jaktidkande personer äflas ock i allmänhet om att komma i besittning 

 af jakträtten i kronoparkernas närhet, dä de funnit, att äfven om villebrådet 

 ena året utskjutits ä dessa privata marker, finnes ett annat är en lika stor 

 stam utvandrad frän kronans jaktområde. 



Af detta fann talaren, huru viktigt det är, att jakten å kronans parker 

 ej utarrenderas åt enskilda personer, och framhöll det i allmänhet olämpliga 

 i den tendens, som någon gång gjort sig gällande, att kronan vid fråga om 

 inköp af mark såsom exempelvis nyligen skett i Halland, låter ett sådant 

 servitut som jakträtten för någon tid finnas kvar. 



Vidare framhölls önskvärdheten af, att Domänstyrelsen i generalförslaget 

 begärde medel till inköp af fångstredskap. 



Önskade man med utsikt till framgång hafva villebrädet kvar ä krono- 

 parkerna, förordade talaren, att under jakttiden i områdets centrum anlades 

 för rådjur och harar råg-, kål- eller morotsland i trädade plantskolor samt 

 för älgar hafrefält. 



Som en viktig faktor vid förbättrandet af jaktvärden föreslog talaren, 

 att den bevakande personalen, kronojägare och kronoskogvaktare, ålades att 

 beifra jaktöfverträdelser äfven ä enskildes ägor.* Med de stora bevaknings- 

 områden och en mängd spridda boställsskogar, som nu stå under deras upp- 

 sikt, skulle de vid sina färder i bygderna kunna hälla ett vaksamt öga pä 

 tjufskyttar och söka uppsnappa begångna öfverträdelser mot jaktlagarna. Dä 

 vi ej i vårt land, såsom utomlands, hafva polismän, hvilka kunna ägna 

 sin uppmärksamhet åt dylika saker, vore detta här sä mycket nödvändigare. 



Kronojägarne borde hellre själfva uppträda som åklagare, än att öfver- 

 lämna sädana mål till länsmännen, ty då blifva straffen större, genom att 

 länsmännen ej äga kräfva resekostnadsersättning. 



Mot nuvarande jaktförfattningar torde vara mindre att anmärka, än mot 

 själfva kontrollen af desamma. Mången domare visar kanske äfven för stor 

 efterlätenhet, då han ofta anser jaktmål som lapprisaker och därför ej till- 

 griper de högsta straffen. 



Skytte i förbjuden tid och snarfångst i stor omfattning existera t. o. m. 

 i södra och mellersta Sverige mera än man tror. Särskildt äro småländin- 

 garna kända för sin snarfångst i stort, men endast ett ringa fätal torde härför 

 åtalas. 



* Jämför Kungl. Majt:s förnyade nådiga jaktstadga af den 21 okt. 1S64 g 24. Red. 



