OM HI.ÄDNING. 18,5 



15 år Utsträckas öfver hela skogen. Om skogen är för stor därtill, delas 

 den i flera block, som samtidigt genomhuggas under loppet af nämnda 

 tid. l'"()r att vinna ordning och reda i skogen, bör hvarje block delas 

 i 10 afdclningar, som oupphörligt genomhuggas i samma ordningsföljd 

 och för hvarje är en afdelning i hvarje block. Själfva hufvudafverkningen 

 .sker genom utplockandet af nägra fa fullmogna träd pa hvarje ställe, 

 där en liten öppning redan bildats eller där ungskog börjat spira upp. 



Huru tilltalande och öfverbevisande Wallmo än försvarat den »ra- 

 tionella blädningen» i sitt arbete, finner hr G. dock, att man vid meto- 

 dens införande eller användning i norska skogar är berättigad att frambära 

 flera inväntlningru' mot densamma — och d\-lika haf\a ju heller icke 

 saknats i Sverige, där Wallmos tillvägagångssätt åtminstone icke ännu 

 tilKunnit sig mera allmänt gillande och anslutning till den genomgripande 

 reform, som sålunda föreslagits. 



Blädningsgallringens riktiga utförande i unga och medelålders be- 

 stånd, då den icke inskränker sig till att endast uttaga veritabla »vargar», 

 krokiga, fula, skadade och .sjuka träd, utan också utföres i själfva hufvud- 

 bcständct, är en så vansklig sak, att den måste an.ses kräfva alldeles 

 speciell öfning och fackkunska[). Man ser därför också, att Borggreve 

 pä det bestämdaste afrader frän blädning.sgallring i de.ssa åldersklasser 

 och anser bättre att antingen låta beståndet fortväxa orördt eller att 

 utföra hjälpgallringen på vanligt sätt. Han vill att blädningsgallringen 

 skall begynna först då beståndet är 50 — 60 år gammalt. 



(ienom blädningsgallringar och därpå följande ljushuggningar är 

 afsikten att upj)häfva all strid mellan träden i beståndet, så att icke ett 

 enda träd eller ens någon planta är af undertryckt beskaffenhet. Alltså: 

 full tillvä.xt i hela skogen, full nytta af skogsmarken, af ljus och luft — 

 det är idealet! Att så .skall kunna ske genom en ytterst omsorgsfull 

 behandling af skogsbeståndet och att därigenom både mycket och värde- 

 fullt timmer skall kunna produceras är visserligen i och för .sig otvifvel- 

 aktigt, men det stora spörsmålet gäller, huruvida icke Wallmo här gått för 

 långt med him.syn till det nu\arande beståndet på återväxtens bekostnad. 



.Såsom bekant yttrar Wallmo själf i sin bok, att först vid andra 

 eller tredje ljushuggningen inom ett likåldrigt bestånd tanke kan uppstå 

 på att börja sörja för återväxten. Detta gäller som sagdt och noga att 

 märka likåldriga bestånd, men förhållandet måste bli enahanda i ett 

 olikäldrigt, oregelbundet bestånd, där träden på sina håll bilda mer eller 

 mindre likåldriga hult eller grupper. Möjligen kan förhållandet gestalta 

 sig annorlunda i den tänkta, drömda rationella blädningsskogen, där be- 

 stånden enligt Wallmos yttrande bilda anihteatraliska grupper, icke lik- 

 åldriga grupper — men härom äger man i hvarje händelse ingen erfarenhet, 



