igo HUGO SAJtZELIUS. 



icke inbegripes inom hufvudafverkningen, att försiggå alltför sent, så 

 att nämnda bestånd blifva ödelagda. 



Genom att öfvergå skogen eller blocket med afverkning under loppet 

 af IG högst 15 år — såsom Wallmo föreslagit med stöd af Tichy och 

 som vi tidigare omnämnt — nås långt större rörlighet i skogsskötseln. 

 Medan tnan inom den 40-äriga perioden kommer att få ganska svårt 

 att finna lämpliga platser för anordnande af grupperna under dessa 40 

 år, då ung och gammal skog äro blandade om hvarandra, faller sig 

 detta vida lättare då man kan välja afverkningsytorna öfver hela skogen 

 under loppet af allenast 10 — 15 år. Då först kan hvarje gammalt träd 

 bli afverkadt i rattan tid och hvarje ungskogshult frihuggas, innan det 

 ånyo försvinner. 



Måhända gör man den invändningen, att skogen på detta sätt aldrig 

 blir regelmässig samt att, om afverkningen skall rättas efter tillväxten, 

 virkesuttaget icke blir normalt med mindre än att också skogen är nor- 

 mal. Emellertid är det åtminstone för den private skogsägaren af mindre 

 betydenhet, om icke afverkningen hvarje är blir alldeles densamma. 

 Det är af långt större betydelse att öfverallt i skogen må pågå en den 

 största möjliga och intensi\-a tillväxt, att omogen skog icke fälles och 

 att det träd, som icke längre lämnar tillfredsställande ränta, strax lägges 

 till marken. 



Traktblädningen är fullt förenlig med blädningsgallring och ljus- 

 huggning till en viss grad; men ljushuggningen får här icke utsträckas 

 till hufvudafverkningen. För att hindra markens förvildning måste be- 

 ståndet hållas tillräckligt slutet, tills man på en gång öppnar marken för 

 besåning genom upphuggandet af tillräckligt stora luckor. För hvarje 

 gång afverkningen öfvergär skogen, måste man hafva sin uppmärksam- 

 het riktad pä de ställen, där en grupp sedermera kan öppnas och an- 

 ordnas, samt genom gallring och ljushuggning förbereda skogen på 

 dessa platser till afverkningen, så att möjligast minsta antal växtliga 

 träd faller inom gruppens område vid det sedermera inträffande öpp- 

 nandet. 



Hvad storleken af grupperna angår, måste denna i hvarje särskildt 

 fall rätta sig efter skogen. Om de blott i rätt tid utvidgas och förstoras, 

 är det icke så strängt noga med storleken. Som minsta tillätliga ut- 

 sträckning i granskog anger Barth en diameter med samma längd som 

 den omkring-stående skogens höjd; Mårtens påyrkar 4 ar. I blandskog 

 gäller det att göra gruppen sä pass stor, att tallen lyckas få försprång 

 framför granen, och i tallskog att tillse, att granen icke tränger sig in 

 där den ej hör hemma. Stalsberg anför, att i ren tallskog på mindre 

 god mark måste grupperna, om de göras kvadratiska, vara minst 20 ar 



