OM BLÄDNING. 1 93 



särskilda fall kan få öfverskridas med högst en ijäidedel. A dessa till 

 föryngringshugi^ning sålunda afsatta afdelningar befintligt förråd af gagn- 

 virke med undantag af den del däraf, som afses att öfverhållas, anslås 

 till af\erkning under indelningsperioden. Det felande i periodens afverk- 

 ningsbelop]) anvisas till af\orkning <^cw.m\ förliuggtiing nc\\ cftcrhuggning 

 inom tlärför lämpliga afdelningar. 



Befinnas skogsbestånden vara af den beskaffenhet, att \id deras 

 successiva afverkning, beräknad och ordnad enligt ofvanstående grunder, 

 kan befaras, att skog af ålder eller annan anledning tager skada, dä må 

 för afverkningeiis påsk\-ndande afverkningsbeloppet för indelningsperioden 

 förhöjas, under xillkor att förslaget därom grundas på vid taxeringen 

 gjorda imdersökningar och i öfrigt fullständigt motiveras; skolande för- 

 höjningen utöfver det normala afverkningsbeloppet upptagas såsom ett 

 tillfälligt tillägg. Sådan tillfällig förhöjning i afverkningen må ock, där 

 genom ogynnsamma ilräneringsförhällanden tillväxten upphört, äga rum 

 i samband meil åtgärder till markens förbättrande och en god skogs- 

 fbryngring. » 



Hugo Samzelius . 



Vi kunna icke instämma i förf:s påstående, alt man nu rätt väl känner 

 skogsträdens natur och lifsförhällanden. Tvärt om hafva vi väl just under 

 senaste decenniet kommit till insikt om, huru litet vi i själfva verket därom 

 känna. Ehuru vi sålunda icke hafva skäl att som förf;n frän derna synpunkt 

 uppmärksamma skogforvalter Glöersens kritik af den afverkningsmetod, som 

 jägmästaren Wallrr.o i sin bok »Rationell afverkning» förordar, af hvilken kri- 

 tik nu här lämnats en öfversättning, så instämma vi dock gärna med förf:n, 

 att denna Glöersens uppsats, som icke blott afser att kritisera den af Wallmo 

 förordade afverkningsmetoden utan ock alt afhandla blädning i allmänhet, är 

 både läsvärd och intressant. 



Dä Glöersen mot den af Wallmo förordade afverkningsmetoden an- 

 märker, att om denna användes fara måste uppstå för markens förvildande 

 och på grund däraf äterväxten blifva försenad och ofullständig, har G. 

 otvifvelaktigt rätt. Däremot tro vi icke, att någon särskild fara för torka i 

 granskogen härmed är oskiljaktigt förbunden — om nämligen affallet icke flr 

 ligga kvar till härd för barkborrarna. Snarare torde faran för stormskador i 

 beständen få anses större. Och ehuru vi vilja gifva G. rätt däruti, att det 

 synes omöjligt öfverföra alla våra skogar med deras så växlande jordmäns- 

 förhållanden — särskildt de rena tallskogarna och i all synnerhet de på ma- 

 ger mark växande — till ideella blädningsskogar efter Wallmos begrepp, så 

 kunna vi likväl icke instämma med G. däri, att man icke skulle äga någon 

 erfarenhet om blädningsskogar med återväxt i amfiteatraliska grupper, hvilken 

 beståndsform enligt G:s mening icke skulle existera. Ty bland de i Schwarz- 

 wald och Bayerska Alperna efter olika blädningsmetoder behandlade bestånden 



