I 94 HUGO SAMZELIUS. 



får man ofta se äterväxter i tydligt amfiteatraliska grupper, likasom man ock 

 där fär se blädningsmetoder, som mer eller mindre öfverensstämma med den 

 af W. förordade. Men inom nyssnämnda skogstrakter har man dock nästan 

 uteslutande att göra med silfvergran och gran under mera ensartade mark- 

 förhållanden. 



Emellertid torde det nog icke vara W:s mening att genom sina ljus- 

 huggningar låta marken förvildas, sä att äterväxten kan riskeras. Han torde 

 helt visst, där sådan fara föreligger, dels nöja sig med mindre stark ljushugg- 

 ning, dels tidigare upptaga luckorna för erhållande af äterväxt. För den 

 uppmärksamme läsaren af W:s bok vill det ock synas, att W. i själfva verket 

 icke menar så allvarligt med, att denna af honom omhuldade metod skall 

 kunna i sina konsekvenser utföras under alla markförhållanden och detta 

 äfven i tallskogarna. Man synes nämligen ha' rätt att sluta därtill af de 

 starka uttrycken i såväl hans kritik af trakthuggningen som hans bevisföring 

 beträffande blädningens fördelar. — Wallmo är idealist och såsom sådan 

 älskar han att slå på larmtrumman till väckelse för sitt ideal, den af honom 

 kallade rationella blädningen. — I många fall och kanske de flesta torde 

 nog W. komma att nöja sig med en sådan mera rationell traktblädning, som 

 Glöersen förordar, där afverkningen får utsträckas till hela skogen i stället 

 för till endast den 40-åriga afverkningstrakten, hvilken ju ock, såsom G. på- 

 pekar, i viss grad kan och bör förenas med ljushuggning efter blädningsgall- 

 ringssystem. 



Men enligt vår åsikt är det dock äfven ett annat förhållande — af 

 Glöersen icke anmärkt — som vid bedömandet af den af Wallmo förordade 

 blädningsmetoden bör tagas i betraktande. Och detta är följderna af att sä 

 ofta återkomma med afverkningen i beständen med hänsyn till utdrifnings- 

 kostnaderna och skadegörelsen å den yngre skogen. Utom nämligen att 

 detta afverkningssätt icke så obetydligt måste stegra kostnaderna för utdrif- 

 ningen, torde nog äfven detta ofta återkommande med afverkningen till samma 

 trakt förorsaka större skador i beständen, särskildt å ungskogsgrupperna, än 

 W. synes vilja tro. Ehuruväl granen därvidlag är långt tåligare än tallen, 

 har den dock icke alls samma förmåga som silfvergranen att sluta ihop efter 

 afverkningen uppkomna luckor. Och hvad tallen angår, är den så ömtålig 

 för dylika skador, att annan blädningsform än en så att säga utsträckt trakt- 

 blädning, enligt den metod som Glöersen förordar, beträffande detta trädslag 

 icke i längden torde kunna tillämpas. — Sådan traktblädning har ock här i 

 landet redan å sina ställen funnit användning, om ock ljushuggning icke till- 

 lämpats i den grad, som utan skada kunnat ske. 



F. 



