FRÄN 1903 ARS RIKSDAG. 203 



skrifvelse till Kungl. M:ij:t anhälla, att Kungl. Mäj:t täcktes låta utarbeta och 

 för Riksdagen framlägga förslag till la^liesliimnickcr i syfte all Jöiekuminn. all 

 de till fuleikoinmisseiieiidoinar /lärande skogar utsättas för sådan behandling, att 

 därigenom skogskapitalets fort/ärande afkastnitigsfiirmåga äfvenlyras. 



Till sist har äfven Riksdagen med anledning af hr Bromées m. 11. mo- 

 tion n:o 144 anhållit, det täicktes Kungl. Maj:t ånyo taga i öfvervägande, 

 huruvida en lag angående vård af enskilda skogar i Väslernorrlands och Jämt- 

 lands län i nära eller, om det ej kan ske, i hufvudsaklig öfverensstämmelse 

 med de af länens landsting år igoi godkända förslag må kunna utfärdas, 

 samt för Riksdagen framlägga det förslag, hvartill utredning i ämnet kan leda. 



Den II maj 1903 är således en betydelsefull dag i de svenska skogar- 

 nas historia, dä efter 50-ärig förberedelse ändtligen en lagstiftning åstadkom- 

 mits för de enskilda skogarna. Den nya lagstiftningen är visserligen, som det 

 sades vid frågans behandling i Andra Kammaren, mycket urvattnad i förhål- 

 lande till de ursprungliga förslagen och utgör endast ett minimum, men man 

 må ändå med tacksamhet erkänna densamma som »det första stapplande 

 steget på vägen mot en fullständig lagstiftning». Skogsvärdaren och skogs- 

 vännen fär därför ej slå sig till ro pä den vunna segern, utan alltjämt ar- 

 beta på mera effektiva åtgärder för våra skogars bestånd, hvarvid särskildt 

 frågan om uthålligt skogsbruk ä större enskilda skogar (i enlighet med Andra 

 Kammarens önskan vid årets riksdag) och möjligen dimensionslag för vissa 

 delar af Norrland komma att stå på dagordningen. 



TRÄVARUMARKNADEN. 



>' Marknaden ar stilla» är dagens svar pä alla frågor rörande trä- 

 varumarknaden. Denna stillhet är dock i verkligheten endast relativ, 

 t\- om man ser tillbaka på allt som giorts under denna ».stillhet», finner 

 nian lätt, att stocknotorna i allmänhet decimerats ganska betydligt. Det 

 är egentligen oxanaii \i(l det så ihållande »ur-hand-i-mun »-systemet som 

 åstadkommit känslan af tröghet i marknaden, då man som bekant eljes 

 varit van att inom en viss, relati\ t l<ort tid af lifiig köplu.st placera hela 

 årstilherkniiigen, Inarcfter såväl köpare och säljare som agenter varit 

 lediga att filosofera öf\er, huruvida man giort det bra eller illa. ICmel- 

 lertid är ju det rådande »ur-hand-i-mun »systemet ett kriterium pä, att 

 priserna i alla händelser äro så höga som marknaden kan tåla att betala. 



Intresset i fråga om marknadens nuvarande läge knyter sig hufvud- 

 sakligen vitl trenne saker, nÄn\\\giin furuplankor, granplankor och furu- 

 battens. I öfrigt äro säljare och köpare ense och priserna snarare fastare. 



